СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року                                           м. Харків                        Справа № 922/4464/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя  Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», представника ОСОБА_1 та арбітражного керуючого Кошовського С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вх.№463Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.01.2025 року у справі №922/4464/24,
за заявою ОСОБА_1 ,
про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Інвест», код ЄДРПОУ 36797867,
ВСТАНОВИВ:
Заявник – ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ", оскільки боржник має перед кредитором заборгованість на загальну суму 4 576 250,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.01.2025 року у справі №922/4464/24 (повний текст підписано 20.01.2025 року, суддя Кононова О.В.):
-          відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Інвест», код ЄДРПОУ 36797867;
-          визнано розмір вимог ініціюючого кредитора ОСОБА_1 в сумі 4672474,00 грн (4576250,00 грн – основний борг, 24224,00 судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 72000,00 грн витрати пов`язані із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства);
-          введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію;
-          ухвалено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо;
-          введено процедуру розпорядження майном Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Інвест», код ЄДРПОУ 36797867, (адреса: 61003, м. Харків, вул. Університетська, б. 33);
-          призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича (свідоцтво №923 від 14.05.2013 року), адреса: 61002, м. Харків, а/с 4596), та встановлено розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень; джерелами сплати грошової винагороди розпоряднику майна є авансування кредитором, що внесено на депозитний рахунок господарського суду;
-          ухвалено здійснити офіційне оприлюднення на офіційному веб-порталі судової влади України про відкриття справи про банкрутство боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Інвест», код ЄДРПОУ 36797867;
-          встановлено строк подання розпорядником майна до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів до 03.03.2025 року. встановлено строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника до 14.03.2025 року. Призначено попереднє засідання та зобов`язано розпорядника майна боржника надати до суду не пізніше 14.03.2025 року звіт про проведену роботу.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ» мотивована наявністю у боржника грошового зобов`язання перед ініціюючим кредитором, строк виконання якого настав, а саме — несплаченої суми за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі іншого товариства в розмірі 4 576 250,00 грн. У матеріалах справи відсутні заперечення боржника та підтверджено неспроможність останнього виконати грошове зобов`язання позасудовим шляхом.
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» з відповідною ухвалою суду не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати     та постановити нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі про банкрутство.
В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що:
-  Банк є забезпеченим кредитором ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ», оскільки за рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/5829/19 встановлено правонаступництво цього товариства як іпотекодавця, що отримав на себе відповідні зобов`язання за іпотечними договорами, укладеними ще у 2008 році. Банк посилається на те, що предмет іпотеки залишився у власності боржника, і отже, заборгованість за кредитним договором з особою – початковим позичальником, яку банк реалізує у судовому порядку, в тому числі у виконавчому, є чинною і підлягає захисту саме в межах цих механізмів;
- у Банку є сумніви, щодо добросовісності дій ініціюючого кредитора, адже ОСОБА_1 має корпоративний зв`язок із боржником. Зазначає про ймовірну афілійованость заявника з ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ». На думку скаржника, вказане провадження має ознаки фіктивного, адже вимоги, на підставі яких його відкрито, базуються на цивільно-правовому договорі, в межах якого у сторін був тривалий період (5 років) для врегулювання зобов`язань, однак жодної активності з боку ОСОБА_1 щодо судового стягнення чи захисту своїх прав не було;
- на момент відкриття провадження щодо банкрутства вже існували інші судові справи за участю боржника, у тому числі, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Банк вважає, що в такій ситуації господарський суд мав оцінити наявність уже існуючих судових проваджень як потенційного спору про право та утриматися від відкриття справи про банкрутство до остаточного вирішення відповідних питань.
18.04.2025 через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.
Обґрунтовує свій відзив тим, що:
- заявник надав повний пакет первинних документів (договір, акт приймання-передачі, реєстраційні відомості), що свідчать про реальність зобов`язання та виникнення заборгованості. Суд визнав, що ці документи підтверджують цивільно-правові відносини між заявником і боржником, а самі вимоги є безспірними. Боржник не подав жодних заперечень, не спростував борг, що підтверджує наявність підстав для відкриття провадження;
- у справі відсутня будь-яка неоднозначність щодо складу зобов`язання, його предмета, підстав виникнення, суми та строків виконання. Боржник не висловив заперечень, а документи, подані заявником, не оспорені;
- доводи апелянта про ймовірну афілійованість, зв`язки між заявником та боржником, належність до «групи компаній», родинні відносини, дані з YouControl чи Миротворця — є оціночними судженнями, припущеннями та не підтверджені належними доказами, які відповідали б вимогам допустимості, достовірності та достатності. Такі посилання не можуть слугувати доказовою базою в суді;
- вимоги самого ПриватБанку ще є предметом розгляду в іншій справі (№761/7022/18) і не набули статусу безспірних. Тобто на момент розгляду справи про банкрутство банк не мав підтвердженого статусу кредитора, що додатково ставить під сумнів обґрунтованість його апеляційної скарги.
21.04.2025 від арбітражного керуючого Кошовського С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказує, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою.
В обґрунтуванні відзиву вказує, що:
- КУзПБ не передбачає «заінтересованість» ініціюючого кредитора як підставу для відмови у відкритті справи про банкрутство. Навіть якщо кредитор є пов`язаною особою, закон лише обмежує його право голосу на зборах кредиторів, але не позбавляє права на звернення до суду.  ОСОБА_1 не є особою, заінтересованою у розумінні статті 1 КУзПБ;
- Ухвала суду першої інстанції постановлена на підставі статті 39 КУзПБ. Суд перевірив наявність виключного переліку підстав для відмови, і жодна з них до цієї ситуації не застосовується: спір про право відсутній; борг не погашений до підготовчого засідання; боржник не є оптовим постачальником електроенергії.

Детальний рух справи викладено в процесуальних документах суду.
У судове засідання від 21.04.2025 з`явився представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», представник ОСОБА_1 та арбітражний керуючий Кошовський С.В.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила таке.
03.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ" (Покупець) та ОСОБА_1 (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "НЕБО-2005" (код 33944601), посвідчений ПН Київського міського нотаріального округу Кірюхвою Н.С. за №1048.
Зазначену частку передано Покупцю за актом приймання-передачі, посвідченим 03.07.2020 ПН Київського міського нотаріального округу Кірюхвою Н.С. за №1053, 1054.
Згідно з п. 1.1. зазначеного договору Продавець зобов`язується передати Покупцю частку в статутному капіталі ТОВ "НЕБО-2005" в розмірі 84,20 %, що становить 4 576 250,00 грн.
Згідно з п. 3.1. зазначеного договору ціна продажу частки склала 4 576 250,00 грн, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцю протягом 3 календарних місяців з дати підписання договору (п. 4.1.).
Продавець свої зобов`язання за зазначеним договором виконав, частку в статутному капіталі ТОВ "НЕБО-2005" в розмірі 84,20 %, що становить 4 576 250,00 грн, передав.
Відповідні відомості про перехід права на зазначену частку зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Однак, Покупець своїх зобов`язань за зазначеним договором у встановлений строк не виконав, грошових коштів в розмірі 4 576 250,00 грн не сплатив.
Таким чином, у Продавця (Боржника) утворилася заборгованість перед Продавцем (Ініціюючим кредитором) за зазначеним договором в сумі 4 576 250,00 грн, яка не цей час не погашена.
Доказів виконання зобов`язання боржником до матеріалів справи не надано.
Заперечень від боржника щодо наявності заборгованості не надано.
Суд першої інстанції, оцінивши представлені сторонами докази, враховавши, що між кредитором та боржником відсутній спір про право, на підставі ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства відкрив провадження у справі про банкрутство, ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів, визнав вимоги ініціюючого кредитора до боржника в загальній сумі 4 672 474,00 грн (з яких 4 576 250,00 грн основного боргу, 24 224,00 грн судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 72000,00 грн витрат пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства) та ввів процедуру розпорядження майном боржника до 170 календарних днів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.
Щодо права Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на апеляційне оскарження
За змістом статей 55, 129 Конституції України  кожному гарантується право на судовий захист. Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства.
Реалізацією права особи на судовий захист є в тому числі і можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 №11-рп/2007)  
Зазначені конституційні приписи закріплені також у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"  та реалізуються в порядку, передбаченому відповідними процесуальними нормами, зокрема в провадженні у справі про банкрутство - нормами КУзПБ та ГПК України.  
Відповідно до частини першої статті 17 ГПК України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції (частина перша статті 254 ГПК України).
Аналіз наведених норм свідчить, що ГПК України виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділити на дві групи:
1) учасники справи;
2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
Таким чином, саме стосовно осіб, які не брали участі у справі, право на апеляційне оскарження обумовлено необхідністю довести, що у оскарженому рішенні вирішені питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки. У такому разі особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї такого права, обґрунтувавши наявність трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) права, (2) інтереси та (3) обов`язки. У свою чергу суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами або покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому, або ж це рішення матиме вплив на інтереси скаржника тощо (див. постанови Верховного Суду від 16.01.2020 у справі № 908/976/19, від 22.02.2021 року у справі № 907/6/13, від 31.01.2023 у справі № 5011-24/724-2012).
Водночас, з моменту відкриття провадження у справі банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (аналогічний за змістом правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16 та у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20).
Як встановлено судом першої інстанції, провадження у справі про банкрутство ТОВ "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ" відкрито за заявою ОСОБА_1 . Заборгованість ТОВ "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ" перед кредитором ОСОБА_1 на загальну суму 4 576 250,00 грн ґрунтується на Договорі купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "НЕБО-2005" (код 33944601), посвідчений ПН Київського міського нотаріального округу Кірюхвою Н.С. за №1048.
В силу встановленого законом правового регулювання процедур банкрутства, прийняття судом рішення про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника може спричинити вплив на права та інтереси необмеженого кола осіб (наприклад, учасників/власника боржника, працівників боржника, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, банківських установ, контрагентів боржника у майнових господарських/цивільних відносинах тощо).
Разом з тим, настання таких наслідків прямо встановлене законом і не може тлумачитися судом як порушення прав та інтересів інших осіб (в процесуальному аспекті), а, відтак, як підстава для звернення до суду, у інший спосіб, ніж прямо передбачений КУзПБ, з метою захисту порушених вимог та інтересів кожного, чиїх прав та інтересів відкриття провадження у справі про банкрутство може стосуватися.
Тобто, наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство слід в першу чергу тлумачити не як порушення, а як встановлені законом обмеження прав та інтересів відповідних осіб. Водночас, набуття такими особами статусу учасника (сторони) провадження у справі про банкрутство навпаки надає додаткові можливості (інструменти) з метою захисту порушених прав та інтересів.
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» оскаржує в апеляційному порядку ухвалу Господарського суду від 15.01.2025 про відкриття провадження у справі № 922/4464/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Інвест».
В обґрунтування права на звернення до суду з апеляційною скаргою апелянт стверджує, що має грошові вимоги до ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ», які виникли не безпосередньо з правочину між банком і цим товариством, а внаслідок правонаступництва, зумовленого ланцюгом подій, що стосуються іншого підприємства — ПП «Дари України».
Скаржник вказує, що 2007– 2008 роках ПриватБанк надав кредити фізичним особам — позичальникам ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).
Щоб гарантувати повернення цих кредитів, ПриватБанк уклав договори іпотеки з ПП «Дари України», яке надало в забезпечення нерухомість (нежитлові приміщення, торговельні площі тощо).
Іпотека діяла як забезпечення повернення кредиту згідно з Законом України «Про іпотеку».
Пізніше власником зазначених об`єктів іпотеки стало ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ». Причиною цьому слугувало правонаступництво, яке було встановлено рішенням суду у справі №910/5829/19 (цей факт уже підтверджено і набрав законної сили).
Отже, ПриватБанк вважає, що ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ» є правонаступником іпотекодавця — ПП «Дари України», і тому повинне нести всі обов`язки за укладеними раніше іпотечними договорами; є власником майна, яке обтяжене іпотекою на користь банку; відповідає перед банком у межах вартості предмета іпотеки.
Банк наразі реалізує свої права як іпотекодержатель, бо звернувся до суду із позовами про звернення стягнення на заставлене майно, а також подав заяву про включення до реєстру кредиторів у справі про банкрутство ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ».
Крім того, ПриватБанк зазначає, що загальна заборгованість перед ним — з урахуванням основної суми боргу, відсотків, пені та інших платежів — становить: 
- За кредитним договором №DNHSLO15000041 від 24.04.2007, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_2 . Заборгованість за цим договором становить понад 3,4 млн грн;
- за кредитним договором №DNHSLO10000170 від 02.12.2008, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_3 . Заборгованість за цим договором становить понад 6 млн грн.
Таким чином, банк вважає, що є забезпеченим кредитором ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ», навіть якщо початковим боржником були інші особи, а іпотекодавцем — інше підприємство. Завдяки встановленому правонаступництву, ці зобов`язання «перейшли» до боржника в межах закону.
З цього приводу колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне: визначений положеннями ГПК України  підхід щодо визначення кола осіб, які мають право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, не може бути в повній мірі застосовним під час здійснення провадження у справі про банкрутство, оскільки з моменту відкриття такого провадження права і обов`язки його учасників, окрім норм ГПК України, визначаються також і нормами КУзПБ.
В силу особливостей провадження у справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення (ухвали, постанови) у справі про банкрутство, чинним законодавством звужено до учасників цієї справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, в хід процедури банкрутства. Тобто, у справах про банкрутство склад учасників справи визначається з дня введення в дію КУзПБ  - цим Кодексом.
За визначенням, наведеним у  статті 1 КУзПБ  учасниками у справі про банкрутство є: сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, Фонд державного майна України, Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника.
Сторонами у справі про банкрутство (неплатоспроможність), відповідно до положень статті 1 КУзПБ, є конкурсні кредитори (голова комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут)
Зазначений перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство зазначена стаття відносить також інших осіб, які у випадках, передбачених КУзПБ, беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.
Конкурсні кредитори, які є стороною у справі про банкрутство в силу прямої вказівки частини першої  статті 1 КУзПБ  і які звертаються із вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, набувають правового статусу учасника у справі про банкрутство за сукупністю передбачених КУзПБ дій: пред`явлення грошових вимог; доведення свого права вимоги перед судом; розгляд грошових вимог судом (перевірка наявності такого права у кредитора; правомірність його набуття; наявність цього права в межах позовної давності тощо) та визнання грошових вимог у відповідній ухвалі суду.
Тому саме з моменту визнання судом вимог до боржника конкурсний кредитор наділяється всіма процесуальними правами учасника справи, зокрема оскаржувати судові рішення у справі про банкрутство в апеляційному порядку.
Тобто, після вступу особи у справу як конкурсного кредитора згідно зі статтею 45 КУзПБ, така особа набуває процесуальних прав і обов`язків учасника справи, передбачених у статті 42 ГПК України  в повному обсязі, тому, серед іншого, не позбавлена права на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство.
В цій частині колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 20.03.2024 у справі №911/1005/23:
"Ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство, в силу положень статей 1, 8, 39 частин другої, восьмої статті 45 КУзПБ, мають право першочергово оскаржувати у судах апеляційної та касаційної інстанцій сторони у справі про банкрутство (боржник, ініціюючий кредитор, а також арбітражний керуючий від імені боржника та кредитор, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника), оскільки такі особи відповідно до закону наділені право- та дієздатністю для участі під час розгляду судом заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Інші особи набувають можливість оскаржити ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство за умови їх залучення судом під час підготовчого засідання або після набуття відповідного процесуального статусу учасника справи про банкрутство. При цьому, наявність права оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (набуття відповідного статусу учасника справи про банкрутство) повинно встановлюватися судом в кожному такому випадку окремо".
Враховуючи викладене вище, а також висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у наведеній постанові Верховного Суду, колегія суддів зазначає, ПриватБанк може мати право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо він є забезпеченим кредитором — тобто його вимоги забезпечені заставою майна боржника. Саме ця категорія кредиторів прямо названа серед тих, хто має першочергове право на апеляційне оскарження відповідно до статей 1, 8, 39, ч. 2, 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ).
ПриватБанк надав докази того, що має вимоги, які виникають з кредитних договорів, такі вимоги забезпечені іпотекою майна, яке належить саме боржнику — ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ», а також існує судове рішення, яке встановило правонаступництво боржника як нового іпотекодавця.
Таким чином, апеляційний суд зауважує, що ПриватБанк у цій справі є забезпеченим кредитором, оскільки його вимоги забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника, і саме це надає йому право на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство в апеляційному порядку відповідно до статей 39, 45 КУзПБ та статті 255 ГПК України.

Щодо суті справи
Частиною 1   ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства   передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим   Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Цей  Кодекс   встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Статтею  1  Кодексу України з процедур банкрутства   визначено, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3   ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства, якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ" (Покупець) та ОСОБА_1 (Продавець) укладено Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "НЕБО-2005" (код 33944601), посвідчений ПН Київського міського нотаріального округу Кірюхвою Н.С. за №1048.
Зазначену частку передано Покупцю за актом приймання-передачі, посвідченим 03.07.2020 ПН Київського міського нотаріального округу Кірюхвою Н.С. за №1053, 1054.
Згідно з п. 1.1. зазначеного договору Продавець зобов`язується передати Покупцю частку в статутному капіталі ТОВ "НЕБО-2005" в розмірі 84,20 %, що становить 4 576 250,00 грн.
Згідно з п. 3.1. зазначеного договору ціна продажу частки склала 4 576 250,00 грн, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцю протягом 3 календарних місяців з дати підписання договору (п. 4.1.).
Продавець свої зобов`язання за зазначеним договором виконав, частку в статутному капіталі ТОВ "НЕБО-2005" в розмірі 84,20 %, що становить 4 576 250,00 грн, передав.
Відповідні відомості про перехід права на зазначену частку зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Однак, Покупець своїх зобов`язань за зазначеним договором у встановлений строк не виконав, грошових коштів в розмірі 4 576 250,00 грн не сплатив.
Таким чином, у Продавця (Боржника) утворилася заборгованість перед Продавцем (Ініціюючим кредитором) за зазначеним договором в сумі 4 576 250,00 грн, яка не цей час не погашена.
У матеріалах справи відсутні докази виконання зобов`язання боржником.
Заперечень від боржника щодо наявності заборгованості не надано ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 1 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення прав та обов`язків є договори.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.39 Кодексу перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Вимоги ініціюючого кредитора до боржника складають загальну суму 4 576 250,00 грн, які не були задоволені боржником протягом встановленого для їх погашення строку.
Колегія суддів зазначає, що ініціюючим кредитором при подачі до суду першої інстанції заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, повністю дотримані вимоги ст. 1, 34 Кодексу.
Відсутність спору про право в межах процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у вирішенні питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.
Відсутність спору у даній справі підтверджується відповідними документами та відсутністю будь-яких заперечень боржника.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 39 Кодексу встановлено, що за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство, визнання вимог кредитора та їх розмір, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, введення процедури розпорядження майном та призначення розпорядника майна.
Оцінивши представлені сторонами докази, враховуючи, що між кредитором та боржником відсутній спір про право, суд першої інстанції на підставі ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства відкрив провадження у справі про банкрутство, ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів, визнав вимоги ініціюючого кредитора до боржника в загальній сумі 4  672  474,00 грн (з яких 4 576 250,00 грн основного боргу, 24 224,00 грн судовий збір за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі та 72000,00 грн витрат пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства) та ввів процедуру розпорядження майном боржника до 170 календарних днів.

Разом з тим, ПриватБанк у своїй апеляційній скарзі звертає увагу суду на ймовірну недобросовісність дій ініціюючого кредитора ОСОБА_1 , зокрема вказує на наявність у нього корпоративного зв`язку з боржником — ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ», та припускає, що дана справа про банкрутство має ознаки фіктивності. На переконання апелянта, той факт, що з моменту укладення договору купівлі-продажу частки між сторонами минуло п`ять років, протягом яких кредитор не вчиняв жодних процесуальних дій з метою стягнення заборгованості, може свідчити про штучний характер заявлених вимог та використання процедури банкрутства не як інструменту захисту порушеного права, а як засобу протидії законним діям інших кредиторів, у тому числі самого ПриватБанку.
Втім, колегія суддів не вбачає у таких аргументах належного та допустимого спростування правомірності ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Насамперед, слід зауважити, що сам по собі факт корпоративного зв`язку між заявником і боржником — навіть за його підтвердження — не є підставою для автоматичного визнання дій заявника зловживанням правом. Законодавство не містить заборони для пов`язаних осіб виступати в ролі ініціюючих кредиторів у справах про банкрутство. Визначальним у таких випадках є не сам зв`язок, а наявність належно оформленого, чинного, непогашеного грошового зобов`язання та настання строку його виконання.
У даному випадку ініціюючий кредитор надав до суду повний комплекс доказів, які об`єктивно свідчать про існування дійсного зобов`язання між ним і боржником. 
Зокрема, це нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «НЕБО-2005», акт приймання-передачі частки та зареєстрований перехід корпоративних прав у Єдиному державному реєстрі. 
Вказані документи є чинними, не оскаржені у встановленому законом порядку, не визнані недійсними, а відтак — мають юридичну силу та підтверджують факт виникнення боргу. 
Водночас боржник не подав суду жодних заперечень, не спростував заявлені вимоги, не надав жодних пояснень, не скористався правом подати відзив — отже, вважав борг безспірним або не виявив належної процесуальної активності.
Також, відповідно до ст.1 КУзПБ встановлює перелік заінтересованих фізичних осіб стосовно боржника, а саме:
- юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник;
- власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство; 
- особи, з якими чи на користь яких боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; 
- сторона фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; 
- особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, стосовно яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. 
З огляду на викладене вбачається, що жодних інших випадків заінтересованих осіб КУзПБ не встановлює.
Таким чином, ОСОБА_1 не є фізичною особою, контроль над якою здійснює або протягом останніх трьох років здійснював боржник; власником (учасником, акціонером) боржника, керівником боржника, особою, яка входить до складу органів управління боржника, головним бухгалтером боржника; особою, з якою чи на користь якої боржник вчиняв правочини з відчуження майна боржника, які не відповідають критеріям розумності (економічної доцільності, наявності ділової мети) та добросовісності; стороною фраудаторного правочину, вчиненого боржником, або правочину, який згідно із статтею 42 цього Кодексу визнано недійсним; особою, яка перебуває у родинних стосунках із зазначеними особами.
Окремо слід зазначити, що ОСОБА_1 дійсно був засновником боржника у період з 19.04.2021 до 20.05.2021, тобто лише протягом одного місяця. При цьому засновником він став майже за рік після виникнення заборгованості (договір від 03.07.2020), а з моменту виходу зі складу засновників минуло більше трьох років. 
Таким чином, колегія суддів не вбачає ознак заінтересованості у розумінні ст.1 КУзПБ ініціюючого кредитора ОСОБА_1 по відношенню до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Інвест».

Посилання апелянта на тривалий період бездіяльності кредитора також не спростовує правомірності заявлених вимог. Право кредитора на судовий захист виникає з моменту порушення його прав — у даному випадку, з моменту несплати суми, встановленої договором. Закон не зобов`язує кредитора вчиняти судове стягнення у фіксовані строки, а натомість надає йому право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права. Подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є передбаченим законом і самостійним способом захисту, який може застосовуватись навіть за відсутності попереднього позову про стягнення заборгованості.
Важливо також зазначити, що припущення про зловживання правом, висловлені у формі аналітичних міркувань, не можуть замінювати собою належні докази. Стаття 13 Господарського процесуального кодексу України, як і положення ст. 8 та 15 Цивільного кодексу України, не надають суду підстав відмовити у відкритті справи про банкрутство лише на підставі припущень або потенційного конфлікту інтересів. 
Відсутність заперечень з боку боржника, наявність чітко зафіксованого, неоспореного договору і акта приймання-передачі свідчать про те, що заявлене зобов`язання є дійсним, і відтак підлягає розгляду в межах процедури, передбаченої Кодексом України з процедур банкрутства.
Крім того, сам факт відкриття провадження не порушує прав інших кредиторів, оскільки законодавством передбачено розгалужену систему процесуальних гарантій для захисту їх інтересів: можливість подати заяву з вимогами до боржника, участь у комітеті кредиторів, право на оскарження дій чи бездіяльності розпорядника майна, участь у процедурах санації та ліквідації. Таким чином, сам факт реалізації одним із кредиторів права на звернення до суду не може вважатися порушенням прав інших — зокрема, забезпечених — кредиторів, якщо така реалізація відповідає формі і змісту, передбаченим законом.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що твердження апелянта про фіктивний характер банкрутства є суб`єктивною оцінкою, яка не підтверджена жодними належними, допустимими доказами. Відкриття провадження у справі про банкрутство ґрунтується виключно на об`єктивних юридичних підставах, передбачених Кодексом, а не на припущеннях або конфлікті інтересів між окремими кредиторами. Суд першої інстанції діяв у межах закону, а ухвала про відкриття провадження відповідає критеріям законності, обґрунтованості й добросовісного здійснення правосуддя.

Апелянт у своїй скарзі звертає увагу суду на те, що на момент винесення ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ» уже тривали інші судові процеси за участю цього боржника, зокрема справи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в яких ПриватБанк є позивачем. На думку скаржника, сам факт наявності таких справ нібито свідчить про існування спору про право та зобов`язував суд першої інстанції утриматися від відкриття провадження у справі про банкрутство до моменту їх остаточного вирішення.
Колегія суддів не поділяє ці доводи з огляду на таке.
Поняття «спору про право» в контексті застосування частини першої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства стосується саме того правовідношення, що лежить в основі заявленої вимоги ініціюючого кредитора. Інакше кажучи, суд зобов`язаний перевірити, чи є спірним те конкретне грошове зобов`язання, яке покладене в основу заяви про відкриття справи про банкрутство. Якщо таке зобов`язання є безспірним, належним чином підтвердженим документально, а боржник не надав жодних заперечень, суд, відповідно до імперативної норми статті 39 КУзПБ, зобов`язаний відкрити провадження.
У цій справі ініціюючий кредитор ОСОБА_1 надав належні докази існування зобов`язання боржника за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «НЕБО-2005». Договір посвідчено нотаріально, частку передано за актом приймання-передачі, що підтверджено відповідними записами у ЄДР. Боржник — ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-ІНВЕСТ» не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву і не заявив жодних заперечень щодо зазначеної заборгованості. Таким чином, на момент розгляду заяви у підготовчому засіданні суд мав усі підстави вважати вимоги ОСОБА_1 безспірними, такими, що підтверджені належними доказами.
Посилання ПриватБанку на інші провадження, що тривають за позовами самого банку з вимогами до цього ж боржника, зокрема про звернення стягнення на предмет іпотеки, жодним чином не свідчать про наявність спору про право у межах зобов`язань між ОСОБА_1 і боржником. Ці провадження мають інший предмет, іншу правову природу і не стосуються вимог, заявлених у справі про банкрутство. 
У межах процедури банкрутства КУзПБ не вимагає, щоб кредитор доводив виключність своїх вимог або відсутність будь-яких паралельних процесів щодо боржника. Навпаки, процедура банкрутства передбачена саме для того, щоб акумулювати всі вимоги, системно врегулювати взаємні зобов`язання боржника і кредиторів, забезпечити справедливу черговість задоволення вимог та дотримання прав кожного учасника.
Аргумент про те, що наявність паралельних спорів із боржником мала би призвести до відкладення розгляду заяви про відкриття справи про банкрутство, не відповідає ані букві, ані духу закону. Навіть у випадках, коли суд встановлює існування справжнього спору про право, стаття 39 КУзПБ не передбачає обов`язку відмовити у відкритті провадження, а лише дозволяє суду відкласти розгляд заяви. У цій справі жодного спору щодо заборгованості перед ОСОБА_1 заявлено не було.
Відтак, доводи апелянта є безпідставними, адже вони не підтверджуються жодними належними доказами та ґрунтуються на змішуванні юридично відмінних понять: наявність спору про інші майнові права або інші зобов`язання не є тотожним наявності спору щодо того зобов`язання, на якому базується вимога ініціюючого кредитора. 
Таким чином, суд першої інстанції правомірно відкрив провадження у справі про банкрутство, виходячи з установлених законом підстав і не був зобов`язаний очікувати вирішення інших, паралельних спорів, що не стосуються предмета розгляду у даній заяві.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Харківської області від 15.01.2025 року у справі №922/4464/24, має бути залишена без змін. 
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.01.2025 року у справі №922/4464/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

    Повна постанова складена 01.05.2025.

Головуючий суддя                                                                    В.В. Россолов

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           В.С. Хачатрян