ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/411/24  Номер провадження 22-ц/814/1766/25	Головуючий у 1-й інстанції Гуляєва Г. М.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на заочне рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20 січня 2025 року, ухвалене в сел. Котельва під головуванням судді Гуляєвої Г. М., дата складення повного рішення суду - 27 січня 2025 року
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Котелевської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,
в с т а н о в и в:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Котелевської селищної ради, у якому просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 28.09.2015 він перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05.04.2017.
В даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .
Після розірвання шлюбу відповідачка виїхала на постійне місце проживання за межі Полтавської області, точне місце її проживання йому невідоме.
Відповідачка не піклується ні про фізичний стан сина, ні про його духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей так, як це встановлено частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідує сина вдома, а також у школі, що підтверджується довідкою, виданою Котелевським опорним ліцеєм № 2 за вих. № 80 від 21.02.2024, про те, що за роки навчання дитини матір жодного разу не бачили, в телефонному режимі не спілкувалися.
Відповідно до заяви, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 21.03.2024, ОСОБА_2 відмовилась від батьківських прав на сина ОСОБА_4 і дала згоду на його усиновлення будь яким громадянином України.
Вказував, що він має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, що підтверджується довідкою, виданою КНП «Котелевською ЛПЛ» від 21.02.2024.
Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Заочним рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 20 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач своїми діями самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно сина.
Вказує, що написана та посвідчена нотаріусом заява ОСОБА_2 про відмову від батьківських прав на сина та згоду на його усиновлення будь-яким громадянином України є підтвердженням її волевиявлення про небажання піклуватися про сина та відмову від батьківських прав щодо нього, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув.
Зазначає, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків також підтверджується висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина та свідченнями допитаних свідків.
Звертає увагу суду на те, що з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність систематичного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Вважає, що позбавлення матері батьківських прав в його складній ситуації є тим заходом впливу, який найкраще відповідатиме інтересам дитини, оскільки у разі його мобілізації до лав ЗСУ дитина залишиться без батьківського піклування. 
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що з 28.08.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.10.2016 (а. с. 10).
За рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 05.04.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 06.04.2017 у справі № 535/258/17 шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 11, 12). 
Після розірвання шлюбу сторін малолітній ОСОБА_6 залишився проживати із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дитини - відповідач по справі виїхала на постійне місце проживання до смт. Кіровське Дніпровського району Дніпропетровської області та з того часу до сел. Котельва не поверталась, що сторонами визнано у судовому засіданні. 
Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 05.09.2018 Котелевським РВ ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області, відповідач ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_8 , який було розірвано рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 04.08.2020 у справі № 535/435/20 (а. с. 18, 34-36).
Як вбачається з довідки Котелевського опорного ліцею № 2 Полтавського району Полтавської області від 21.02.2024 № 80, ОСОБА_6 навчається в Котелевському опорному ліцеї з 1 класу, систематично відвідує заняття. Дитина охайна та доглянута. Батько спілкується з педагогом, цікавиться шкільним життям сина, відвідує батьківські збори, виховні заняття, облаштування класу, привозить і забирає сина. Мати з класним керівником не спілкується, жодного разу її не бачила в телефонному режимі не спілкувались (а. с. 15).
21.03.2024 ОСОБА_2 написала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Несен В. А., згідно якої вона відмовляється від батьківських прав на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і надає згоду на його усиновлення будь-яким громадянином України з присвоєнням йому прізвища усиновителя та по-батькові (а. с. 16).
На виконання ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Котелевської селищної ради 19.06.2024 надав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі частини п`ятої статті 19 СК України. 
Даним висновком встановлено наступне: зі слів ОСОБА_1 фактично відразу після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться його життям та здоров`ям і на даний час ОСОБА_2 не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. ОСОБА_2 не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються батьком ОСОБА_1 . Умови проживання сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 задовільні, дитина займає окрему кімнату, забезпечені місця для навчання та відпочинку. ОСОБА_1 забезпечує дитину належним доглядом, харчуванням, одягом, взуттям згідно віку та сезону. Позивач в громаді проявив себе виключно з позитивного боку. Скарг від сусідів на нього не надходило. 21.03.2024 ОСОБА_2 власноруч, повністю розуміючи значення своїх дій та без будь-якого тиску з боку інших осіб, відповідно до власного волевиявлення написала заяву, в якій відмовляється від батьківських прав на малолітнього сина ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
12.06.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Котелевської селищної ради було розглянуто питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Відповідно було прийняте рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Виконавчий комітет Котелевської селищної ради, як орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини прийшов до висновку про доцільність позбавлення гр. ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 39-42).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що під час розгляду справи не встановлено факту свідомого та систематичного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина та винної поведінки відповідача, оскільки у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, та докази щодо зловживання нею спиртними напоями.
При цьому, суд не погодився з висновком органу опіки та піклування з тих підстав, що всі обставини у висновку зазначені зі слів позивача, а заява відповідачки про відмову від батьківських прав на дитину є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
У разі ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, такі матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав по відношенню до дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду  від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. 
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Суд першої інстанції, вказуючи на недоведеність обставин ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, не врахував, що з 2017 року відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від малолітнього сина, якого у дворічному віці добровільно залишила на батька та участі у житті дитини не приймала. У 2018 році вона створила нову сім`ю і дитину до себе не забрала. Протягом багатьох років вона не бачилась із сином, не брала участі у його вихованні, навчанні, не проявляла інтересу до дитини, свідомо самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків за відсутності будь-яких поважних причин.
Служба у справах дітей Котелевської селищної ради та виконавчий комітет Котелевської селищної ради, як орган опіки та піклування, на який законом покладено обов`язок подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України), надав суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_3 , який безпідставно не взятий до уваги судом.
Надаючи оцінку вказаному висновку, суд не враховував, що твердження органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та відповідність такого крайнього заходу найкращім інтересам дитини, ґрунтується не лише на поясненнях позивача ОСОБА_1 , а й на обстеженні умов проживання дитини, інформації з навчального закладу, характеристики громади та оцінці поведінки матері дитини, яка, власноруч, повністю розуміючи значення своїх дій, відповідно до власного волевиявлення написала заяву про відмову від батьківських прав на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд вірно зазначив, що відповідно до частин третьої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Проте, така заява характеризує ставлення матері, яка не бажає виконувати свої батьківськи обов`язки, по відношенню до малолітнього сина.
При вирішенні справи суд першої інстанції не вжив достатніх заходів щодо виклику у судове засідання відповідача, явка якої за обставин цієї справи мала бути визнана обов`язковою. Суд також не з`ясував думку самої дитини, яка має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, а також має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (частини перша, друга статті 171 СК України).
Таким чином, не з`ясувавши всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не давши належної оцінки наявним у справі доказам, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, формально пославшись на відсутність заходів впливу на відповідача.
Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_6 пояснили, що дитина більше чотирьох років не бачила своєї матері, яка самоусунулась від виховання дитини та не має наміру виконувати свої батьківськи обов`язки. Наявності перешкод, які б зумовлювали неможливість участі матері у житті дитини, крім її власного небажання, судом не встановлено.
За таких обставин позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки мати добровільно пішла із життя своєї малолітньої дитини, не виявляє інтересу до спілкування з дитиною, її виховання, не надає утримання дитині, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. Внаслідок тривалої розлуки психоемоційний зв`язок між матір`ю та дитиною втрачено. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення по справі нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_4 .
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 20 січня 2025 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2  батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        Г. Л. Карпушин

                                                                       О. І. Обідіна