УХВАЛА
02 червня 2025 року 
м. Київ 
справа № 460/6190/24
адміністративне провадження № К/990/22350/25 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О. О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у справі № 460/6190/24 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,
установив:
Фізична особа-підприємць ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС України у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати:
1) податкові повідомлення-рішення від 21 травня 2024 року
- № 75811700240523, згідно з яким ФОП ОСОБА_1 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту у розмірі 186 934 грн;
- № 73851700240523, згідно з яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 26 410,22 грн;
- № 73881700240523, згідно з яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 314 813,54 грн;
- № 73871700240523, згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф за платежем податок на додану вартість на загальну суму 166 644,86 грн;
- № 73861700240523, згідно з яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 46 725 грн;
2) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №73841700240523 в розмірі 98 078,19 грн;
3) вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-73831700240523 в сумі 357 522,73 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року, позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 21 травня 2024 року №75811700240523, яким ФОП ОСОБА_1 зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 186 934,00 грн; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 21 травня 2024 року №73861700240523, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 46 725,00 грн, з яких 37 380,00 грн - основний платіж та 9 345,00 грн - штрафні (фінансові) санкції; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 21 травня 2024 року №73881700240523 в частині збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 304 203,65 грн, з яких основного платежу - 282 146,68 грн та штрафних (фінансових) санкцій - 22 056,97 грн; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 21 травня 2024 року №73851700240523 в частині збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 25 526,06 грн, з яких 23 687,98 грн - основний платіж та 1 838,08 грн - штрафні (фінансові) санкції; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Рівненській області від 21 травня 2024 року №Ф-73831700240523 в частині визначення заборгованості ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на суму 344 845,94 грн; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 21 травня 2024 року №73841700240523 в частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску на суму 95 659,17 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. 
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У поданій касаційній скарзі скаржник покликається на пункт 4 частини другої статті 353 КАС України, як на підставу для відкриття касаційного провадження (суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів).
Водночас, згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.
Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.
Натомість, усупереч викладеному, касаційна скарга не містить необхідних обґрунтувань оскільки, скаржником не зазначено докази, які б відповідали критеріям недопустимості та на основі яких суд встановив обставини, що мають істотне значення. 
З огляду на викладене, ураховуючи приписи пункту 4 частини другої статті 353 КАС України, Суд уважає такі обґрунтування недостатніми для відкриття касаційного провадження у даній справі.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені, передбачені цим Кодексом, підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року у справі № 460/6190/24 повернути скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                                 О. О. Шишов