ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2725/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.
за участю представників учасників справи:
від Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк": Сокуренко Є.С.,
від Приватного акціонерного товариства "Агропромислове об`єднання "Красний Чабан": не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"
на рішення Господарського суду Одеської області від 29.11.2024 року, суддя в І інстанції                Бездоля Д.О., повний текст якого складено 10.12.2024, в м. Одесі
у справі №916/2725/24
за позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 
до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Агропромислове об`єднання "Красний Чабан" 
про витребування майна та стягнення 296 258,15 грн

В С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Агропромислове об`єднання "Красний Чабан", в якій просив суд:
- витребувати у відповідача на користь позивача предмет лізингу (майно), а саме: марка - Трактор Беларус, модель - 892, серійний номер - НОМЕР_1 , рік виробництва - 2021 та марка - Борона, модель - гідрофікована OSCAR БГП-14, серійний номер - 32, рік виробництва - 2021;
- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за лізинговими платежами за договором від 20.01.2022 № HEKWFLOWWJSAE-1 в сумі 296 258,15 грн, з яких: несплачене відшкодування частини вартості майна у розмірі 283 115,86 грн; заборгованість за винагородою за користування майном у розмірі 13142,29 грн.
В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору фінансового лізингу від 20.01.2022 №HEKWFLOWWJSAE-1 в частині внесення у повному обсязі та у визначені договором строки сум лізингових платежів.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.11.2024 у справі №916/2725/24 позов задоволено частково; витребовано у Приватного акціонерного товариства "Агропромислове об`єднання "Красний Чабан" на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" предмет лізингу (майно), а саме: марка - Трактор Беларус, модель - 892, серійний номер - НОМЕР_1 , рік виробництва - 2021 та  марка - Борона, модель - гідрофікована OSCAR БГП-14, серійний номер - 32, рік виробництва - 2021. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Агропромислове об`єднання "Красний Чабан" на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141449 грн 18 коп, заборгованість за винагородою за користування майном у розмірі 13142 грн 29 коп та судовий збір в сумі 12019 грн 10 коп; в іншій частині позову відмовлено.
Суд дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що відповідач допустив порушення умов договору, відмова позивача від договору в односторонньому порядку з одночасним заявленням вимоги про повернення об`єкту лізингу відповідає умовам договору та не суперечить вимогам Закону. За цих обставин позовні вимоги банку про витребування у відповідача об`єкту лізингу є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.
Водночас, вирішуючи питання щодо вимог банку про стягнення з відповідача сум лізингових платежів, суд зазначив, що положення договору та норми Закону передбачають, що при реалізації лізингодавцем права на дострокове розірвання договору, останній має право стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови. Між цим, договір та Закон передбачають можливість для лізингодавця заявити до стягнення з лізингоодержувача всіх майбутніх платежів в частині оплати вартості майна, але лише за умов неповернення лізингоодержувачем майна на вимогу банку.
Так, у цій справі позивач на власний розсуд заявив вимогу про витребування у відповідача об`єкту лізингу, обґрунтованість якої встановлена судом. Суд зазначив, що прийняте судом за результатом вирішення спору у цій справі судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України, а отже заявляючи при зверненні до суду вимогу про повернення об`єкту лізингу позивач має легітимні очікування, що рішення в цій частині буде виконане, адже після набрання ним законної сили позивач набуде права на пред`явлення його до примусового виконання. Суд наголошує, що заявлення позивачем вимоги про витребування майна у відповідача презюмує, що позивач такий спосіб захисту вважає ефективним, тобто таким, що забезпечить відновлення порушеного права позивача, а тому підстав вважати, що майно буде у статусі "неповерненого" у суду на даний час немає. 
З урахуванням вищевикладеного суд виснував, що оскільки позивач заявив вимогу про повернення об`єкту лізингу, останній має право вимагати від лізингоодержувача сплати лізингових платежів, термін сплати яких настав на дату відмови від договору. З урахуванням вказаного, відсутні правові підстави для задоволення вимог банку в частині стягнення з лізингоодержувача сум, в рахунок відшкодування частини вартості об`єкта фінансового лізингу, термін сплати яких настав після 05.04.2024. 
За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку щодо заявленої до стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування частини вартості майна підлягають частковому задоволенню судом у розмірі 141449,18 грн. В частині заявлених до стягнення з відповідача платежів з відшкодування вартості майна, термін сплати яких мав настати після розірвання договору, позивачу слід відмовити, оскільки (при поверненні позивачу об`єктів лізингу згідно з цим рішенням суду) вимога про отримання останнім ще й в повному об`ємі відшкодування вартості об`єктів лізингу не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, як-то: справедливості, розумності та добросовісності, умовам договору та нормам Закону.
При цьому, перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості за винагородою у розмірі 13142,29 грн, який проведений станом на 04.04.2024 включно, суд визнає є вірним та таким, що відповідає умовам договору та Закону.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", в якій останнє просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 29.11.2024 у справі №916/2725/24 в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141 666,68 грн, та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПРАТ "Агропромислове об`єднання "Красний Чабан" на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141 666,68 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що відмовляючи у стягненні майбутніх платежів суд не врахував, що позивач має право їх стягнути, адже у разі відмови Банком від Договору та неповернення Лізингоодержувачем Майна на вимогу Банку в терміни, передбачені п.9.4 цього Договору, вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості Майна, якщо інше не передбачено Договором та/або законодавством (п. 6.1.5. договору). За положенням п.8.3. договору, у випадку неповернення Лізингоодержувачем Майна на вимогу Банку у випадках та в терміни, передбачені Договором, Банк має право вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості Майна.
Отже, як умовами договору фінансового лізингу, так і діючим законодавством не заборонено Лізингодавцю, у разі відмови від договору, вимагати як повернення предмету лізингу, так і стягнення всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду         від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"; розгляд справи №916/2725/24 призначено на 18.03.2025 об 11:30 та в подальшому оголошено перерву до 22.04.2025 о 12:20.
В судовому засіданні 22.04.2025 брав участь представник позивача. Відповідач участі не брав, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, оскільки неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, яких достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.01.2022 між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - банк) та Приватним акціонерним товариством "Агропромислове об`єднання "Красний Чабан" (далі - лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № HEKWFLOWWJSAE-1 (далі - договір; а.с.26-35, т.1), згідно з п. 1.1. якого банк зобов`язується набути у власність у ТОВ "АГРОРЕСУРС" (далі - продавець) майно, спеціально придбане у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікації(-й) (додаток №1) та умов (далі - майно або предмет лізингу) та передати його у володіння та користування лізингоодержувачу на визначений строк (строк лізингу), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти майно та сплатити банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеними цим договором.
Відповідно до п. 1.2. договору строк лізингу становить 36 місяців, що обчислюється з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу. 
Згідно з п. 2.1. договору вартість майна за цим договором становить 705 833,33 грн, ПДВ 141166,67 грн, усього 847000 грн. Вартість майна за цим договором складається з: 2.1.1.1. суми авансового платежу лізингоодержувача в рахунок викупу майна, що становить 422000,00 грн та підлягає сплаті протягом 1-го робочого дня з моменту підписання цього договору; 2.1.1.2. загальної суми лізингових платежів у рахунок викупу переданого в лізинг майна, що сплачується лізингоодержувачем згідно з додатком № 2 до цього договору, зокрема: залишку суми вартості переданого лізингоодержувачу майна у розмірі 422000,00 грн, вартості оформлення майна в органах державної реєстрації у розмірі 3000,00 грн. 
За умовами п. 2.2. договору розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються цим договором і додатком № 2 до нього та включають: 2.2.1. разова винагорода за обслуговування операції фінансового лізингу, що входить до складу лізингових платежів по договору у розмірі 0,5 % від суми фінансування (загальної суми лізингових платежів згідно з п.2.1.1.2 цього договору) на дату укладення цього договору, що становить 2125,00 грн та підлягає сплаті одноразово разом зі сплатою (у день сплати) авансового платежу, передбаченого п.2.1.1.1 цього договору; 2.2.2. щомісячна винагорода за обслуговування операції фінансового лізингу, що входить до складу лізингових платежів по договору, у розмірі 0,04 % від вартості майна, передбаченої п.2.1. цього договору, згідно з додатком № 2 до цього договору; 2.2.3. винагорода за користування майном у розмірі 11,00% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном та 360 днів у році, в дату сплати винагороди, якою є 25-е число кожного поточного місяця; 2.2.4. платежі в рахунок викупу майна, у т.ч. аванс, що підлягають сплаті згідно з цим договором та додатком № 2 до нього; 2.2.5. інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням цього договору та передбачені ним. У випадку виникнення у Банка додаткових документально підтверджених витрат, у т.ч. пов`язаних з доставкою, передачею, реєстрацією, проведенням обов`язкових технічних оглядів майна, сплатою податків, зборів, інших платежів, які є обов`язковими до сплати для банку у зв`язку з виконанням цього договору, банк має право включити такі витрати до складу лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов`язаний сплатити ці витрати не пізніше дати сплати чергового лізингового платежу, якщо інше не буде погоджено сторонами.
За умовами п. 3.1., 3.4., 3.5. договору передача майна буде здійснюватися за адресою: Україна, Херсонська область, Каланчацький район, село Преображенка, вулиця Шевченка, будинок 22. З моменту фактичного отримання лізингоодержувачем майна і до моменту підписання акту прийому-передачі, майно знаходиться на відповідальному зберіганні у лізингоодержувача. Лізингоодержувач несе повну матеріальну відповідальність за збереження майна, прийнятого ним на відповідальне зберігання. Факт прийому майна на відповідальне зберігання підтверджується підписанням акта прийому майна на відповідальне зберігання (додаток № 5). Повернення майна з відповідального зберігання здійснюється згідно з актом прийому-передачі майна (додаток № 4), що оформлюється під час передачі майна лізингоодержувачу безпосередньо в лізинг. З моменту підписання сторонами акту прийому-передачі до лізингоодержувача переходять всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням майном, у т.ч. ризик випадкового знищення або пошкодження, а також невідповідності майна цілям його використання. Банк не несе відповідальності перед третіми особами, в т.ч. за завдані майном смерть, шкоду здоров`ю або псування майна третіх осіб в результаті експлуатації майна.
Відповідно до п. 4.1. договору протягом усього строку цього договору майно є власністю банка. Майно переходить у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим договором, але не раніше одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу.
Згідно з п. 6.1. договору банк, зокрема, має право: відмовитися від договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача та/або вимагати повернення майна, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса, у передбачених договором випадках, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови (підп 6.1.3.); у разі відмови банком від договору та неповернення лізингоодержувачем майна на вимогу банку в терміни, передбачені п. 9.4. цього договору, вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості майна, якщо інше не передбачено договором та/або законодавством (підп. 6.1.5.); достроково розірвати цей договір, вимагати погашення заборгованості, повернення майна згідно з умовами цього договору (підп. 6.1.7.).
Відповідно до п. 7.2. договору лізингоодержувач зобов`язується повернути майно банку у випадках, передбачених договором, у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору (підп. 7.2.6.); здійснювати лізингові платежі в розмірі та строки, що зазначені в додатку 2, не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо такі зміни не погоджені сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього договору (підп. 7.2.9.).
Згідно з п. 8.3. договору у випадку неповернення лізингоодержувачем майна на вимогу банку у випадках та в терміни, передбачені договором, банк має право вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості майна.
Підпунктом 9.1.2. п. 9.1. договору передбачено, що договір може бути достроково розірваний, зокрема, за ініціативою банку в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача у випадку повної або часткової несплати лізингових платежів згідно з умовами цього договору, якщо прострочення сплати становить більше 60 календарних днів (далі - подія дефолту). 
Відповідно до підп. 9.1.3. п. 9.1. договору у разі настання події дефолту банк направляє лізингоодержувачу письмове повідомлення про відмову від договору та його розірвання (надалі - повідомлення про відмову від договору) з зазначенням конкретної події дефолту. У повідомленні про відмову від договору зазначаються строки усунення обставин, що зумовили настання події дефолту (погашення простроченої заборгованості, вчинення певних дій тощо), а також дата розірвання цього договору у разі неусунення лізингоодержувачем події дефолту. 
За умовами підп. 9.1.4. п. 9.1. договору у разі настання події дефолту лізингоодержувач зобов`язаний доставити майно за адресою та в строки, визначені банком у повідомленні про відмову від договору, а в разі відсутності такого повідомлення - самостійно звернутися до банку за телефоном 3700 або направивши банку листа на електронну пошту help@pb.ua, з метою одержання вказівок від банка щодо адреси, за якою слід доставити майно. Факт виконання лізингоодержувачем зазначеного зобов`язання фіксується шляхом складання відповідного акта, який підписується сторонами. 
Відповідно до підп. 9.1.5. п. 9.1. договору якщо майно не було доставлено в порядку, визначеному п.п.9.1.4 статті 9 цього договору, банк самостійно здійснює доставку майна за адресою, визначеною банком. Витрати, пов`язані з доставкою майна покладаються на лізингоодержувача. Лізингоодержувач зобов`язаний з`явитись до банку для підписання відповідного акту та сплати заборгованості за цим договором. 
Згідно з підп. 9.1.6. п. 9.1. договору подія дефолту вважається врегульованою, а лізингоодержувач продовжує користуватись предметом лізингу на умовах цього договору, якщо: не пізніше 89 (вісімдесят дев`ятого) календарного дня з моменту виникнення прострочення зі сплати лізингових платежів та/або інших відповідних грошових зобов`язань перед банком, лізингоодержувачем (або третьою особою) погашено у повному обсязі прострочена заборгованість, що існувала на момент такого погашення, включаючи усі витрати банка, у тому числі, що пов`язані з доставкою, зберіганням та утриманням майна, а також усунені (за наявності) усі інші порушення умов цього договору; та/або банком буде визнано факт врегулювання лізингоодержувачем події дефолту (усунення порушень та/або відновлення належного стану виконання раніше порушених зобов`язань, зникнення обставин, що зумовили настання події дефолту), та банк повідомляє лізингоодержувача про можливість отримання майна та підписання відповідного акту.
Відповідно до підп. 9.1.7. п. 9.1. договору якщо майно не було доставлено в порядку, визначеному підп. 9.1.4 статті 9 цього договору та банк самостійно не зміг вилучити предмет лізингу (п.п. 9.1.5 статті 9 цього договору), крім того, лізингоодержувач протягом 89 (вісімдесяти дев`яти) календарних днів з моменту виникнення події дефолту (у т.ч. прострочення сплати лізингових платежів повністю або частково) не здійснив врегулювання події дефолту, лізингоодержувач не пізніше 90 (дев`яностого) календарного дня з моменту виникнення події дефолту зобов`язаний погасити у повному обсязі прострочену заборгованість (у тому числі, заборгованість за простроченими лізинговими платежами, нарахованою неустойкою (штрафи, пеня), а також відшкодувати банку кошти в сумі залишку лізингових платежів згідно з додатком 2 до цього договору, та з наступного дня цей договір вважається розірваним.
Згідно з п. 9.4. договору не вважається достроковим розірванням цього договору дострокове погашення лізингоодержувачем заборгованості згідно з п. 7.1.4. цього договору. 
Пунктом 10.1. договору передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за ним. Повідомлення, запити та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі, можуть передаватися по електронній пошті, за умови, що оригінали юридично важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаної в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто. Будь-яке таке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яка за необхідності може повідомлятися в письмовій формі одержувачем відправнику як адреса одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснена особисто або що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно вказану адресу і був відправлений (відповідно до вимог даного пункту, і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони. Адреса, згадана для обміну повідомленнями, така: адреса банку: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, Україна, електронна пошта: help@pb.ua, адреса лізингоодержувача: 75830, Україна, Херсонська область, Каланчацький район, с. Преображенка, вул. Шевченко, будинок 22, електронна пошта: APO.CHABAN@GMAIL.COM.
Відповідно до п. 10.3. договору додаток № 1 (специфікація майна), додаток № 2 (графік лізингових платежів), додаток № 3 (тарифи за оформлення документів), додаток № 4 (акт прийому-передачі майна), додаток № 5 (акт прийому майна на відповідальне зберігання) є невід`ємними частинами цього договору.
Згідно з п. 10.4. договору сторони, цим договором засвідчують свою згоду про те, що в порядку ч. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України ведення документообігу, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових договорів до них, договорів про внесення змін до них, та інших документів, сторонами може здійснюватися як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладання кваліфікованого електронного підпису, сертифікат на який видано Акредитованим Центром Сертифікації Ключів Банка згідно свідоцтва про акредитацію центру сертифікації ключів Серії СА № 26 та атестату відповідності виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України від 25.03.2011, а також Експертного висновку № 05/1-2057 від 30.05.2011.
За умовами п. 10.5. договору цей договір підписано із використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, передбаченому Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".
Відповідно до п. 10.7. договору тарифи за оформлення додаткових документів за цим договором сплачуються згідно з додатком № 3.
Додатком № 1 до договору є специфікація майна (а.с. 36, т.1), якою визначено, що вартість майна, що постачається, на дату укладення договору, становить 847000,00 грн з ПДВ, у тому числі оформлення майна в органах державної реєстрації у розмірі 3000,00 грн. Специфікацією визначено наступні характеристики майна та його вартість: 1) марка - Трактор Беларус, модель - 892, серійний номер - Y4R900Z04M1101515, рік виробництва - 2021, вартість якого становить 637000,00 грн з ПДВ; 2) марка - Борона, модель - гідрофікована OSCAR БГП-14, серійний номер - 32, рік виробництва - 2021, вартість якого становить 207000,00 грн. 
У додатку № 2 до договору (а.с. 37-38, т.1) погоджений графік відшкодування вартості майна, яким визначено обов`язок відповідача сплачувати позивачу щомісячну комісію у розмірі 338,80 грн у період з 25.02.2022 по 25.10.2024 включно, а також сплатити банку відшкодування вартості майна наступним чином: 25.06.2022 - 70833,33 грн; 25.07.2022 - 70833,33 грн; 25.09.2023 - 70833,33 грн; 25.10.2023 - 70833,33 грн; 25.09.2024 - 70833,33 грн; 25.10.2024 - 70833,35 грн. 
Додаток № 3 до договору містить тарифи банку за оформлення документів (а.с. 39, т.1). 
Відповідно до акту прийому-передачі майна від 25.01.2022, який є додатком № 4 до договору (а.с. 42, т.1), на підставі договору позивач передав, а відповідач прийняв у лізинг майно згідно зі специфікацією. За актом від 21.01.2022, який є додатком № 5 до договору (а.с. 45, т.1), відповідач прийняв майно на відповідальне зберігання.         
На підтвердження обставини підписання сторонами договору з додатками № 1-5 шляхом накладення електронних підписів та печаток позивачем до матеріалів справи долучено протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (а.с. 40-41, 43-44, 46-47  т.1). На підтвердження виконання банком умов договору останнім також долучено до матеріалів справи банківську виписку (а.с. 103, т.1). 
Відповідно до виписки по рахунку відповідача (а.с. 58-59, т.1), останнім за договором в рахунок погашення вартості отриманого в лізинг майна були проведені наступні платежі: 25.01.2022 - авансовий платіж у розмірі 422000,00 грн; 23.02.2022 погашення у розмірі 0,11 грн; 23.06.2022 погашення у розмірі 70616,76 грн; 26.06.2022 погашення у розмірі 216,46 грн; 22.07.2022 погашення у розмірі 71050,81 грн. На підтвердження проведення відповідачем інших платежів в рахунок сплати сум відшкодування вартості майна матеріали справи доказів не містять. 
Крім цього, відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання за договором в частині сплати винагороди лізингодавцю за користування майном відповідно підп. 2.2.3. договору, у зв`язку з чим за відповідачем, станом на 04.04.2024, рахується заборгованість в цій частині зобов`язань у розмірі 13142,29 грн, що підтверджується банківською випискою (а.с. 60-94, т.1), поясненнями позивача та не спростовано відповідачем. 
20.02.2024 позивач направив на електронну адресу відповідача повідомлення від 05.02.2024 про відмову від договору (а.с.48-50, т.1). У вказаному повідомленні позивач повідомив відповідача про одностороннє розірвання договору з 05.04.2024, у зв`язку з настанням події дефолту, внаслідок прострочення відповідачем сплати платежів по лізингу згідно з графіком. Також банк повідомив відповідача, що він зобов`язаний повернути лізингодавцю майно за актом у строк до 10.04.2024.
Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем отриманого за договором майна. Позивачу достеменно не відомо місцезнаходження майна.
У зв`язку з тим, що відповідач не виконав зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та заявив в межах цієї справи до відповідача вимоги про повернення об`єктів лізингу, а також про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 283115,86 грн та заборгованість за винагородою у розмірі 13142,29 грн. 
Як вбачається з розрахунку позивача (51-53, т.1), заборгованість за винагородою позивач заявив станом по день розірвання договору (05.04.2024), а в частині відшкодування вартості майна у повному обсязі, тобто як за платежами, строк сплати яких настав на день розірвання договору, так і тих, які мали бути сплачені відповідачем після розірвання договору (майбутні платежі - 25.09.2024, 25.10.2024).
Судова колегія зазначає, що скаржник не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно у частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141 666,68 грн - майбутніх платежів, нарахованих позивачем після розірвання договору.
Таким чином, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині задоволення позовних вимог про витребовання у відповідача на користь позивача предмета лізингу та стягнення заборгованості з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141449 грн 18 коп, заборгованості за винагородою за користування майном у розмірі 13142 грн 29 коп, нарахованих позивачем до моменту розірвання договору, перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, предметом апеляційного перегляду даної справи є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з відповідача на користь позивача розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості Майна, нарахованих позивачем після моменту розірвання договору та вимоги про повернення об`єкту лізингу.
Так, за доводами апеляційної скарги скаржник фактично стверджує, що як умовами договору фінансового лізингу, так і діючим законодавством не заборонено Лізингодавцю, у разі відмови від договору, вимагати як повернення предмету лізингу, так і стягнення всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу.
Судова колегія не погоджується з позицією скаржника, викладеною ним в апеляційній скарзі, зважаючи на таке.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, укладення між сторонами було укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого позивач зобов`язався набути у власність та передати відповідачу у користування та володіння на умовах фінансового лізингу майно, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався прийняти майно та сплатити банку лізингові платежі в розмірі та порядку, визначеному договором.
Згідно з ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон) об`єктом фінансового лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, що відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо передачі якого в лізинг законом не встановлено обмежень.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 7 Закону порядок та умови набуття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу у власність визначаються договором фінансового лізингу або зазначеним у такому договорі окремим договором купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, або іншим договором, визначеним договором фінансового лізингу. Лізингоодержувач має право набути у власність об`єкт фінансового лізингу, за умови належного виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань, за договором фінансового лізингу, у тому числі із сплати лізингових та інших платежів, а також (у разі виникнення) неустойки (штрафу, пені), якщо інше не передбачено таким договором. Якщо сторони договору фінансового лізингу уклали договір купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, право власності на об`єкт фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача у разі та з моменту сплати ним визначеної таким договором ціни, якщо інше не передбачено таким договором.
Статтею 16 Закону встановлено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу.
Частиною 4 статті 17 Закону передбачено, що після отримання лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу лізингодавець має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингоодержувача, та/або вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу, у тому числі у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса: 1) у разі якщо лізингоодержувач не сплатив за договором фінансового лізингу лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення становить більше 60 календарних днів; 2) за наявності інших підстав, встановлених договором фінансового лізингу або законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону для цілей цієї статті сторона вважається повідомленою про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів (у разі якщо договором не передбачено більший строк) з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.
За умовами п. 7 ст.17 Закону лізингові платежі, сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу до дати односторонньої відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу або його розірвання, не підлягають поверненню лізингоодержувачу, крім випадків, якщо одностороння відмова від договору фінансового лізингу або його розірвання здійснюються до моменту передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу. Лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача заборгованість із сплати лізингових платежів на дату розірвання договору, неустойку (штраф, пеню), документально підтверджені витрати, у тому числі на оплату ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства, у тому числі витрати, понесені лізингодавцем у зв`язку із вчиненням виконавчого напису нотаріусом.
Статтею 18 Закону встановлено, що у разі повернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу, у тому числі з підстав розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках, визначених договором фінансового лізингу та цим Законом, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт фінансового лізингу лізингодавцю у стані, в якому такий об`єкт було отримано від нього, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу. Якщо об`єкт фінансового лізингу повертається лізингодавцю в неналежному стані, лізингоодержувач зобов`язаний на вимогу лізингодавця в повному обсязі оплатити ремонт об`єкта фінансового лізингу або відшкодувати лізингодавцю витрати на ремонт. У разі тимчасової державної реєстрації об`єкта фінансового лізингу за лізингоодержувачем він повинен зняти такий об`єкт з обліку та передати лізингодавцю реєстраційні документи на об`єкт фінансового лізингу.
За умовами ч. 1 ст. 20 Закону лізингодавець має право, зокрема: у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу та у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу - сплати неустойки у розмірі, встановленому цим Законом, за володіння та користування об`єктом фінансового лізингу за час прострочення повернення об`єкта фінансового лізингу, якщо інший розмір неустойки не визначений договором фінансового лізингу; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства; вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу у разі невиконання лізингоодержувачем чи особою, яка отримала об`єкт фінансового лізингу від лізингоодержувача відповідно до цього Закону, обов`язку щодо належного використання об`єкта фінансового лізингу за договором фінансового лізингу; у разі відмови лізингодавця від договору фінансового лізингу та неповернення лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу на вимогу лізингодавця у строки, передбачені договором фінансового лізингу, вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу, якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу та/або законодавством. 
Частиною 2 статті 21 Закону встановлено, що лізингоодержувач зобов`язаний, зокрема: своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі; у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, передав у користування та володіння відповідача визначене специфікацією майно.
В свою чергу відповідач допустив порушення умов договору в частині сплати лізингових платежів у строки та у порядку, погоджені сторонами.  Так, згідно виписки по рахунку відповідача (а.с. 58-59, т.1), останнім за договором в рахунок погашення вартості отриманого в лізинг майна були проведені наступні платежі: 25.01.2022 - авансовий платіж у розмірі 422000,00 грн; 23.02.2022 погашення у розмірі 0,11 грн; 23.06.2022 погашення у розмірі 70616,76 грн; 26.06.2022 погашення у розмірі 216,46 грн; 22.07.2022 погашення у розмірі 71050,81 грн. На підтвердження проведення відповідачем інших платежів в рахунок сплати сум відшкодування вартості майна матеріали справи доказів не містять.
Крім цього, відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання за договором в частині сплати винагороди лізингодавцю за користування майном відповідно підп. 2.2.3. договору, у зв`язку з чим за відповідачем, станом на 04.04.2024, рахується заборгованість в цій частині зобов`язань у розмірі 13142,29 грн, що підтверджується банківською випискою (а.с.60-94, т.1), поясненнями позивача та не спростовано відповідачем. 
20.02.2024 позивач направив на електронну адресу відповідача повідомлення від 05.02.2024 про відмову від договору (а.с.48-50, т.1). У вказаному повідомленні позивач повідомив відповідача про одностороннє розірвання договору з 05.04.2024, у зв`язку з настанням події дефолту, внаслідок прострочення відповідачем сплати платежів по лізингу згідно з графіком. Також банк повідомив відповідача, що він зобов`язаний повернути лізингодавцю майно за актом у строк до 10.04.2024.
Як вже зазначалось вище, в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем отриманого за договором майна. Позивачу достеменно не відомо місцезнаходження майна.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги банку про витребування у відповідача об`єкту лізингу, а також про стягнення заборгованості з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141 449,18 грн та заборгованості за винагородою за користування майном у розмірі 13 142,29 грн  є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом.
Разом з цим, як вбачається з розрахунку позивача (51-53, т.1), заборгованість за винагородою позивач заявив станом по день розірвання договору (05.04.2024), а в частині відшкодування вартості майна у повному обсязі, тобто як за платежами, строк сплати яких настав на день розірвання договору, так і тих, які мали бути сплачені відповідачем після розірвання договору (майбутні платежі - 25.09.2024, 25.10.2024).
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за майбутніми платежами у загальному розмірі 141 666,68 грн, зазначив, що у цій справі позивач на власний розсуд заявив вимогу про витребування у відповідача об`єкту лізингу, обґрунтованість якої встановлена судом, заявляючи при зверненні до суду вимогу про повернення об`єкту лізингу позивач має легітимні очікування, що рішення в цій частині буде виконане, адже після набрання ним законної сили позивач набуде права на пред`явлення його до примусового виконання. Заявлення позивачем вимоги про витребування майна у відповідача презюмує, що позивач такий спосіб захисту вважає ефективним, тобто таким, що забезпечить відновлення порушеного права позивача, а тому підстав вважати, що майно буде у статусі "неповерненого" у суду на даний час немає. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції виснував, що оскільки позивач заявив вимогу про повернення об`єкту лізингу, останній має право вимагати від лізингоодержувача сплати лізингових платежів, термін сплати яких настав на дату відмови від договору. З урахуванням вказаного, відсутні правові підстави для задоволення вимог банку в частині стягнення з лізингоодержувача сум, в рахунок відшкодування частини вартості об`єкта фінансового лізингу, термін сплати яких настав після 05.04.2024.
За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги банку щодо заявленої до стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування частини вартості майна підлягають частковому задоволенню судом у розмірі 141449,18 грн. В частині заявлених до стягнення з відповідача платежів з відшкодування вартості майна, термін сплати яких мав настати після розірвання договору, позивачу слід відмовити, оскільки (при поверненні позивачу об`єктів лізингу згідно з цим рішенням суду) вимога про отримання останнім ще й в повному об`ємі відшкодування вартості об`єктів лізингу не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, як-то: справедливості, розумності та добросовісності, умовам договору та нормам Закону.
Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.
Як вже зазначалося вище, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах вимог апеляційної скарги, а саме у частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141 666,68 грн - майбутніх платежів, нарахованих позивачем після розірвання договору, у зв`язку з чим в частині задоволення позовних вимог про витребування у відповідача на користь позивача предмета лізингу та стягнення заборгованості з відшкодування частини вартості майна у розмірі 141449 грн 18 коп, заборгованості за винагородою за користування майном у розмірі 13142 грн 29 коп, нарахованих позивачем до моменту розірвання договору, перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
Так, згідно з п. 6.1. договору банк, зокрема, має право: у разі відмови банком від договору та неповернення лізингоодержувачем майна на вимогу банку в терміни, передбачені п. 9.4. цього договору, вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості майна, якщо інше не передбачено договором та/або законодавством (підп. 6.1.5.); достроково розірвати цей договір, вимагати погашення заборгованості, повернення майна згідно з умовами цього договору (підп. 6.1.7.).
Згідно з п. 8.3. договору у випадку неповернення лізингоодержувачем майна на вимогу банку у випадках та в терміни, передбачені договором, банк має право вимагати дострокову сплату розміру всіх майбутніх лізингових платежів в частині оплати вартості майна.
Як було вірно зазначено судом першої інстанції та з чим погоджується судова колегія, договір та Закон передбачають можливість для лізингодавця заявити до стягнення з лізингоодержувача всіх майбутніх платежів в частині оплати вартості майна, але лише за умов неповернення лізингоодержувачем майна на вимогу банку.
Тобто обов`язковою умовою для стягнення всіх майбутніх платежів об`єкта лізингу є його неповернення банку.
Разом з цим, приписи частин другої та третьої статті   6   та статті   627 Цивільного кодексу України   визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.
Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.
Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення   Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим   статтею 3 Цивільного кодексу України,  які обмежують свободу договору  (справедливість,  добросовісність,  розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.
Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №   910/12876/19 (пункт 7.10), від 13.07.2022 у справі №   363/1834/17 (пункт 25).  
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.
Вказаний указ затверджено Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України №2102-IX від 24.02.2022. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, внаслідок чого останній триває до теперішнього часу.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерстваз питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Скадовського району (Каланчацького), зокрема, але не виключно, село Преображенка, є тимчасово окупованою територію з 24 лютого 2022 року по сьогоднішній день.
Так, село Преображенка, розташоване в Каланчацькій територіальній громаді Скадовського району Херсонської області, включене до чинного Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.?
Цей наказ замінив попередній наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, який втратив чинність.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Інформація про факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022, а також про те, що як станом на момент виникнення обов`язку з повернення автомобіля, так і на момент розгляду даної справи в суді село Преображенка, розташоване в Каланчацькій територіальній громаді Скадовського району Херсонської області - тимчасово окуповане російською федерацією є загальновідомою, а тому не потребує доказуванню.
Наявність об`єктивних обставин, пов`язаних із тимчасовою окупацією території, на якій здійснював свою господарську діяльність відповідач, має ключове значення для правової оцінки можливості виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу, зокрема щодо повернення об`єкта лізингу після розірвання договору позивачем в односторонньому порядку.
Суд також звертає увагу на ту обставину, що припинення відповідачем виконання зобов`язань зі сплати лізингових платежів відбулося після фактичного встановлення контролю окупаційних військ над територією, на якій розташоване підприємство відповідача та об`єкт лізингу. Таким чином, настання прострочення відповідача у виконанні грошового зобов`язання у межах договору фінансового лізингу частково збігається з початком окупації, що є юридично значущим для правової кваліфікації дій сторін.
Більше того, одностороння відмова позивача від договору та пред`явлення вимог про повернення об`єкта лізингу також припадає на період, коли відповідач вже був позбавлений фізичної та юридичної можливості впливати на ситуацію з поверненням майна, що знаходиться на непідконтрольній українській владі території. 
На переконання судової колегії, окупація території, на якій відповідач здійснював свою господарську діяльність і зберігав майно, у тому числі і об`єкт лізингу, зумовлює існування об`єктивної неможливості безпечно вивезти майно підприємства на підконтрольну Україні територію та, відповідно, повернути об`єкт лізингу позивачу після розірвання позивачем договору в односторонньому порядку, як передбачено умовами договору та приписами Закону.
За таких умов, поведінка відповідача не може розцінюватися як недобросовісна чи така, що свідчить про ухилення від виконання договірних зобов`язань, а відтак не може бути підставою для стягнення з нього суми всієї вартості майна, яке залишене на непідконтрольній території внаслідок збройної агресії.
З огляду на викладене, суд оцінює поведінку відповідача з урахуванням об`єктивних умов, спричинених військовою агресією, та доходить висновку про те, що застосування до нього повної відповідальності за неповернення об`єкта лізингу суперечило б принципам справедливості, співмірності, розумності та добросовісності, які мають пріоритет у застосуванні норм цивільного законодавства.
Ураховуючи, що позивач уже реалізував своє право на повернення предмета лізингу, заявивши відповідну вимогу, яка судом задоволена, одночасне стягнення з відповідача додатково й всієї вартості майна суперечило б основоположним засадам цивільного законодавства та фактично призвело б до необґрунтованого подвійного збагачення.
Такий підхід суперечить не лише загальним засадам цивільного законодавства, а й основоположному принципу справедливості, який вимагає забезпечення балансу між правами та обов`язками учасників правовідносин.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції вірно оцінив межі компенсації, допустимої за договором, не допустив подвійної вигоди на користь позивача та дотримався засад цивільного права та цільового призначення інституту фінансового лізингу.
З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав лише для часткового задоволення позовних вимог про  стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування частини вартості майна підлягають частковому задоволенню судом у розмірі 141 449,18 грн, а в частині заявлених до стягнення з відповідача платежів з відшкодування вартості майна, термін сплати яких мав настати після розірвання договору, позивачу слід відмовити.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що наведені в апеляційній скарзі порушення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 29.11.2024 у справі №916/2725/24.
За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.11.2024 у справі №916/2725/24 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 253, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Одеської області від 29.11.2024 у справі №916/2725/24 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 29.11.2024 у справі №916/2725/24 -  залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі статтями 286-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 05.05.2025 у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії Діброви Г.І. у відрядженні з 30.04.2025 по 02.05.2025 згідно наказу в.о. голови суду від 28.04.2025 №111-в.

Головуючий суддя                                                                      А.І. Ярош

                 Судді:                                                                                          Г.І. Діброва

                                                                                                    Н.М. Принцевська