Справа № 305/4705/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2025                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Мігалі І.В., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; за ч. 1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
       На підставі ст. 36 КУпАП, ОСОБА_1 призначено покарання за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
       Відповідно до постанови суду - ОСОБА_1 , 03 жовтня 2024, близько 20 години 00 хвилин, був виявлений та в подальшому затриманий, в ході реалізації оперативної інформації ПОРВ (з м.д. н.п. Ділове) у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 360 на відстані близько 8000 м. до державного кордону (територія Рахівської міської громади, Рахівського району, Закарпатської області), який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.
       Своїми діями громадянин України, ОСОБА_1 , порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
       Крім того, 03 жовтня 2024, близько 20 години 00 хвилин, під час затримання громадянин ОСОБА_1 , здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: не виконав неодноразово повторювану законну вимогу оперуповноваженого (з м.д. н.п. Ділове) пред`явити документи, що посвідчують особу в подальшому чинив опір.
       Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ч.2 ст.23 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" та п. 11 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 № 1147, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
Постановою судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року справи про адміністративні правопорушення №305/4705/24 провадження №3/305/3375/24 та №305/4706/24 провадження №3/305/3376/24 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1, ч.1 ст.185-10 КУпАП об`єднані в одне провадження під єдиним унікальним номером №305/4705/24 провадження №3/305/3375/24.
Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Мігалі І.В., в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні переконливі відомості, що дають суду підстави вважати, що гр. ОСОБА_1 знаходився в контрольованому прикордонному районі та що вчинив злісну непокору розпорядженню чи вимогам працівника ДПС України. Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тільки послався на протоколи про адміністративні правопорушення. Стверджує, що матеріали справи не місять доказів щодо спроби або факту перетинання кордону, та відсутні відомості, що місце, де було затримано ОСОБА_1 не є дозволеним для проходження людей (8 км.від державного кордону). Зазначає, що підзахисний не визнавав і не визнає вину, оскільки він не мав наміру незаконно перетинати державний кордон, так як протягом 2024 року перебував у лікарні, що підтверджується відповідними виписками та довідкою ВЛК. Також зазначає, що про ненадання документів, що посвідчують особу працівникам прикордонної служби та вчинення опору, не може бути мова, оскільки під час затримання працівниками ДПС на підзахисного застосовано наручники.
До початку судового засідання від захисника-адвоката Мігалі І.В. надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі ОСОБА_1 . Просить вимоги, які викладені в апеляційній скарзі задовольнити.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  та його представника-адвоката Мігалі І.В., відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.Приймаючи рішення про розгляд справи без учасників судового процесу, враховуються і вимоги чинного законодавства щодо розгляду справи в розумні строки.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
       Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність судового рішення апеляційний суд відхиляє, враховуючи такі обставини.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
       Апеляційний суд вважає, що ці вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, та за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, - за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі працівника Державної прикордонної служби України, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цих адміністративних правопорушень.
       Даними які містяться в протоколах про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ № 137359 та серії ЗхРУ № 137360 від 03.10.2024 стверджується, що 03 жовтня 2024, близько 20 години 00 хвилин, в ході реалізації оперативної інформації ПОРВ (з м.д. н.п. Ділове) у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 360 на відстані близько 8000 м. до державного кордону (територія Рахівської міської громади, Рахівського району, Закарпатської області), було виявлено та затриманого громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України.

Під час затримання гр. ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ, під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме не виконав повторювану законну вимогу оперуповноваженого (з м.д. н.п. Ділове) пред`явити документи, що посвідчують особу в подальшому чинив опір, чим порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. З протоколів убачається, що ОСОБА_1 ознайомлений зі змістом протоколів, засвідчивши це особистим підписом.
       Вказані у протоколах обставини підтверджуються: протоколом про адміністративне затримання від 03.10.2024; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей та документів від 03.10.2024; письмовим поясненням ОСОБА_1 , відповідно до якого, вину свою у вчиненому правопорушенні не визнає, наміру незаконно перетинати державний кордон не мав, та просив справу відносно нього закрити на підставі ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення; письмовою заявою ОСОБА_1 від 03.10.2024.
       Зазначені вище докази є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбачених ч. 1 ст.185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушеннях – спроба незаконного перетину державного кордону України, злісна непокора законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби, що проявилася у непред`явленні документів, що посвідчують особу ОСОБА_1 .
       Жодних зауважень щодо підстав затримання, ОСОБА_1 у протоколі не вказував.
       Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що відсутні відомості, що місце, де було затримано ОСОБА_1 не є дозволеним для проходження людей (8 км. від державного кордону), апеляційний суд не визнає доцільними з огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, та скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.
       Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що офіцер (оперуповноважений) прикордонно-оперативного розшукового відділу (з м.д. АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколів, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що зазначений офіцер НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.
       Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які би призвели до визнання ним вини та підписання протоколів про адміністративне правопорушення та інших документів, які містяться у матеріалах справи.
       З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тільки послався на протоколи про адміністративні правопорушення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.
       Крім того, достовірно знаючи про наявність адміністративних матеріалів щодо нього, до суду першої інстанції та апеляційної, ОСОБА_1 не з`явився, не цікавився провадженням у його справі, та не спростував обставини зазначені у протоколі та не довів свою невинуватість.
Тому твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.
       Всупереч доводам апеляційної скарги, викладені у протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 діянь, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджуються й іншими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у достовірності яких у апеляційного суду сумнівів не виникає, адже зібрані вони відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено.
       Разом з тим, враховуючи вимоги ст.ст. 23, 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність та враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Проаналізувавши додані до апеляційної скарги копії медичних документів, а саме:виписки № № 4509, 7086, 8037/936 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з яких слідує, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні та була проведена операція, а також враховуючи характер та обставини вчинених правопорушень, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, апеляційний суд вважає, що постанова судді підлягає зміні, а апеляційна скарга захисника-адвоката Мігалі І.В. - задоволенню частково, у зв`язку необхідністю застосування адміністративного стягнення, врахувавши вимоги ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тому з врахуванням санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, - у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., що буде ефективним та достатнім для виховання правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу захисника-адвоката Мігалі І.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 , в частині накладення адміністративного стягнення змінити.
       Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмір 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
       В решті постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 18 грудня 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
  Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага