ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 340/950/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року (суддя С.В. Дегтярьова)
у справі № 340/950/24
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 включно;
- зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 включно за КВЕД 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день виключення позивача із списків особового складу не було проведено усіх розрахунків, зокрема: не виплачена заробітна плата та надбавка за виконання особливо важливих завдань. Остаточний розрахунок з позивачем проведений 30.11.2023, а тому є підстави для нарахування середнього заробітку з час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 включно.
Стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 у розмірі 11438,71 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Судом виходив з того, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена ст. 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).
Суд встановив, що служба позивачем припинена 21 серпня 2023 року, а повний розрахунок проведений 30 листопада 2023 року, тому період, за який належить нарахувати середній заробіток з 21 серпня 2023 року по 30 листопада 2023 року, складає 102 дні, що в грошовому еквіваленті становить 81069,60 грн. (102 дні х 794,80 грн.). Суд врахував, що в порівнянні із виплаченою з порушенням строків позивачу сумою заробітку у розмірі 11438,71 грн., розрахована сума 81069,60 грн. середнього заробітку не є співмірною із сумою заборгованості, а тому суд вважав, що компенсація в тотожному розмірі із сумою заборгованості є належною.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі № 340/950/24, за власною ініціативою суду внесені виправлення у третій абзац резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі №340/950/24 та викладено його у новій редакції наступного змісту:
«Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 у розмірі 11438,71 грн.».
Не погодившись з рішенням суду від 22 квітня 2024 року, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що умовою для застосування ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті таких сум. Вважає, що оскільки позивачем не надано до військової частини довідки про участь у бойових діях, відповідач не мав юридичних підстав для проведення остаточного розрахунку в день звільнення позивача. Звертає увагу, що суд першої інстанції помилково не врахував виплату позивачу середнього заробітку за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 у розмірі 11438,71 грн. при проведенні остаточного розрахунку з позивачем.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира навчального взводу - викладача навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира від 21 серпня 2023 року №235 позивач виключений зі списків особового складу. При звільненні розрахунок з ним повністю проведений не був.
Повний розрахунок з позивачем було проведено 30.11.2023, що сторонами не заперечується.
Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 включно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги,  суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Положеннями ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Водночас, тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).
Суд враховує, що у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, зазначила, що статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України.
Суд апеляційної інстанції не приймає доводи скаржника про відсутність його вини у несвоєчасному розрахунку через те, що позивачем не надано до військової частини довідки про участь у бойових діях. 
Суд апеляційної інстанції з цього приводу зауважує, що відповідачем не доведено, що саме на позивача покладений обов`язок надання таких довідок, в той же час скаржник, який є роботодавцем, забезпечує здійснення розрахунку і виплату всіх сум належних працівникові при звільненні та несе відповідальність за своєчасність такого розрахунку, 
Отже, встановлені у справі фактичні обставини не свідчать про відсутність вини відповідача у спірних відносинах
Щодо  періоду, за який належить нарахувати середній заробіток, суд апеляційної інстанції погоджується судом першої інстанції, що цей період  з 21 серпня 2023 року по 30 листопада 2023 року складає 102 дні, що в грошовому еквіваленті становить 81069,60 грн. (102 дні х 794,80 грн.). 
Також суд першої інстанції, приймаючи рішення про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 у розмірі 11438,71 грн. врахував вимоги  ст.117 КЗпП України, згідно яким суд має визначити розмір відшкодування за час затримки.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
  Обрахована судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього грошового забезпечення позивача за несвоєчасно проведений розрахунок становить  81069,60 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, що в порівнянні із виплаченою з порушенням строків позивачу сумою заробітку у розмірі 11438,71 грн., вказана вище сума 81069,60 грн. середнього заробітку не є співмірною із сумою заборгованості.
Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.
Таким чином, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, яка підлягала виплаті робітника у день його звільнення.
У спірному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується із застосованим судом першої інстанції способом зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі  ст.117 КЗпП України, а саме: розмір відповідальності повинен відповідати розміру належних позивачу невиплачених при звільненні сум.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи відповідача, що суд першої інстанції не врахував виплату позивачу середнього заробітку за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 у розмірі 11438,71 грн. при проведенні остаточного розрахунку з позивачем, адже відомості довідки АТ КБ «Приватбанк» від 19.02.2024 про рух коштів на рахунку позивача не підтверджують виплату позивачу такого середнього заробітну, зокрема 30.11.2023. Інші докази виплати позивачу середнього заробітку за період з 21.08.2023 по 30.11.2023 у розмірі 11438,71 грн. відповідачем суду не подано.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 340/950/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров