Справа № 1309/9120/12                                Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/3697/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: О.М. Ванівського, С.М. Копняк
при секретарі: В.В. Черевко
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 02 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

28.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, в якій просив:
- визнати дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича (інших посадових осіб) з виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною в межах ВП № 70201785 неправомірними, а також з огляду на тривале і повне ігнорування заходів, що передбачені рішенням національних судів: від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24) такими, що можуть умисно приховати реальну потребу цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків; 
- скасувати вимогу державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Мельника Юрія Романовича від 15.10.2024/ В-12 № 88528 в межах ВП № 70201785 як неспівмірну з засадами виконавчого провадження та передчасну заходами, що передбачені рішеннями національних судів від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24), що ігнорує найкращі інтереси дитини та очевидне відчуження; 
- зобов`язати державного виконавця Мельника Юрія Романовича (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом негайного виконання рішення суду в межах ВП № 70201785 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки; 
- визнати бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління (іншої посадової особи) щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління заходів, що передбачені постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) та постановою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 22-ц/811/674/24) такою, що може мати ознаки «легковажності»; 
- зобов`язати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в особі Начальника Управління (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення у справі № 1309/9120/12 з метою виправлення «легковажності» та недоліків в роботі державних виконавців (інших посадових осіб) щодо реальної потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки, утворити виконавчу групу в порядку статті 25 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження»; 
- в повноті дослідити інші фактори 10 річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, у зв`язку з чим здійснити оцінку в дотримання найкращих інтересів дитини, яка, «вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», що не може бути тотожним з найкращими інтересами.
Оскаржуваною ухвалою у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 відмовлено.
Увалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
       Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права та з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи. 
Зазначає, що постановою Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції зобов`язано вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 про контакт дитини з батьком. Як убачається з дубліката виконавчого листа від 16.04.2016 року, виданого на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12, згідно витягу з протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.09.2012 року встановлено наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод йому в цьому, а саме: щотижнево з 18.00 год. п`ятниці до 21.00 год. суботи за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ); щотижнево з 18.00 год до 21.00 год середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком. 03.11.2022 року державним виконавцем Мельник Ю.Р. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа № 70201785. Враховуючи наведене, вважає, що він як стягувач у виконавчому провадженні має право вимагати виконання виконавчого листа № 1309/9120/12, зокрема щотижнево з 18.00 год п`ятниці та з 18.00 год середи має право на спілкування з донькою,організація зустрічей з якої входить до обов`язків державного виконавця. Однак, легковажна некомпетентність дій/бездіяльності державного виконавця Мельника Ю.Р. та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позбавляє його можливості реалізації прав батька щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою. Так, протягом 10 (десяти) років виконавчих дій в межах ВП № 70201785 рішення суду у справі № 1309/9120/12 в жодну середу чи п`ятницю виконано не було, у тому числі щодо потреби цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження до одного з батьків.
Звертаючись до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції він чітко конкретизував, що скарга від 28 листопада 2024 року подана з підстав відсутності виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 у п`ятницю 22 листопада 2024 року і в середу 27 листопада 2024 року.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі № 1309/9120/12 (провадження № 4-с/462/64/24), суд першої інстанції виходив з того, що 04 листопада 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у справі № 1309/9120/12 (провадження 4-с/462/58/24) ухвалив рішення за аналогічною скаргою, яка була ним ( ОСОБА_1 ) подана 22 жовтня 2024 року щодо дій/бездіяльності державного виконавця Мельника Ю.Р. та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які мали місце в середу 16 жовтня 2024 року. Вважає зазначені висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Так, скарга від 22 жовтня 2024 року ним подана з підстав дій/бездіяльності державного виконавця Мельника Ю.Р. та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відсутності виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, що мали місце в середу 16 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим така не є тотожна скарзі від 28 листопада 2024 року щодо відсутності виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, що мали місце в п`ятницю 22 листопада 2024 року і в середу 27 листопада 2024 року. Зазначені скарги подані з різних підстав та не є тотожними згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі № 1309/9120/12 постановлена судом без дотримання вимог закону та з порушенням права стягувача на справедливий судовий захист, що є підставою для її скасування. 
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       03 січня 2025 року Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначено про безпідставність поданої скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи,  ОСОБА_1  подав клопотання про розгляду справи у його відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи по наявних матеріалах справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
       Відповідно до ст. 6 Закону У країни «Про виконавче провадження» державний виконавець, зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Тобто гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Як убачається з матеріалів справи, 28.11.2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі начальника Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельника Юрія Романовича у зв`язку з невчиненням державним виконавцем у п`ятницю 22 листопада 2024 року і в середу 27 листопада 2024 року дій щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 лютого 2013 року у справі № 1309/9120/12.
       Відмовляючи оскаржуваною ухвалою у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 від 28.11.2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова Кирилюка А.І. від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за поданою ОСОБА_1 скаргою від 22.10.2024 року з аналогічними вимогами та зазначена справа призначена до розгляду , що згідно п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
       Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
       Як убачається зі змісту скарги ОСОБА_1 , така подана з підстав, що у п`ятницю 22 листопада 2024 року і в середу 27 листопада 2024 року державний виконавець Шевченківського ВДВС заходи примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 на вчиняв, а Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не вжило заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання такого рішення.
       Заявлені ОСОБА_1 у скарзі вимоги щодо дій/бездіяльності начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бабини Юлії Василівни та державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Мельника Юрія Романовича у виконавчому провадженні №70201785 суд вважав загальними.
При цьому, вдавшись до аналізу прохальної частини скарги без розгляду такої по суті,суд не врахував, що скарга ОСОБА_1 від 28.11.2024 року подана у цій справі з підстав невиконання державним виконавцем рішення суду у справі №1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з донькою 22 та 27 листопада 2024 року.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
При цьому, ні Розділ VII ЦПК України, ні Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок вирішення питання у разі, якщо скарга не відповідає за своєю формою та змістом вимогам ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Так, якщо подання позову у будь якій справі є початковою стадією (етапом), яка завершується прийняттям рішення по суті спору, то питання розгляду скарги у порядку судового контролю належить до заключної стадії та стосується правовідносин виконання вже ухваленого рішення суду у справі.
       Тобто, якщо у позовному провадженні суд з тих чи інших підстав може відмовити у відкритті провадження у справі, то стадія виконання судового рішення, як заключна стадія цивільного судочинства, такої можливості чи права суду не передбачає.
       При цьому, у частині п`ятій статті 448 ЦПК України зазначено право суду повернути скаргу скаржнику без розгляду у випадку, якщо скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті.
       Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
       Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, така підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
       Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено - 28 травня 2025 року.
Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02 грудня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 28 травня 2025 року

Головуючий: Н.П. Крайник 

Судді: О.М. Ванівський

С.М. Копняк