ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/9631/24                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Рідзель О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 травня 2025 року                                                                                     м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача від 25.07.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
-          зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 25.07.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та прийняти рішення за наслідками його розгляду..
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дружина позивача є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду, що є підставою для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами. Позивач зазначає, що його рапорт про звільнення розглянутий не у встановленому порядку, оскільки за його наслідками не винесено відповідний наказ, а лише повідомлено листом про відсутність підстав для звільнення. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позивачем не додано потрібних документів, а саме: довідка про призначення соціальної допомоги на догляд за особою, яка потребує такого догляду; витяг із Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, що забезпечує накопичення, зберігання та використання даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг, визначених законодавством. Відповідач звертає увагу, що згідно висновку медико-соціальної експертної комісії від 08.01.2020 №471580 у дружини позивача причина захворювання: загальне захворювання, а висновок про умови та характер праці: працепристосування, що не є тотожним поняттю «постійний догляд». Відповідач також вказує, що твердження позивача що командування військової частини НОМЕР_1 не прийняло рішення про відмову у звільненні з військової служби у формі наказу командира військової частини є хибним та не має ніякого законного закріплення, оскільки нормативно-правовими актами не регламентується видання наказу командира військової частини про відмову у звільненні з військової служби внаслідок розгляду рапорту про звільнення з військової служби.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я дружина позивача потребує постійного догляду через наявне у неї захворювання.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки від 07.09.2024 №2310 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01.11.2022.
25.07.2024 позивач подав на ім`я командира роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби в запас через сімейні обставини на підставі п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з інвалідністю 2 групи.
До рапорту позивач додав копії: паспорту ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ; картки платника податків ОСОБА_1 № НОМЕР_3 ; паспорту ОСОБА_2 № НОМЕР_4 ; картки платника податків ОСОБА_2 № НОМЕР_5 ; свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 ; витягу з реєстру територіальної -ґромади ОСОБА_1 від 13.01.2024; витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 від 07.06.2023; довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_2 №471580 від 08.01.2020; пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_7 ; Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 13.05.2024; медичного висновку про наявність порушень функцій організму ОСОБА_2 №723 від 12.07.2024; висновку ЛКК ОСОБА_2 №723 від 12.07.2024.
За результатами розгляду рапорту позивача листом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2024 №5334 позивача повідомлено, що позитивного рішення щодо звільнення із військової служби не прийнято.
Підставою вказано, що позивачем не додано документів, а саме: довідка про призначення соціальної допомоги на догляд за особою, яка потребує такого догляду; витяг із Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, що забезпечує накопичення, зберігання та використання даних про надавачів та отримувачів соціальних послуг, визначених законодавством. Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служб, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби відповідно до поданого рапорту.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про Загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан.
В подальшому дію воєнного стану було неодноразово продовжено.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абз.11 п.3 ч.12 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у разі необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 30.08.2022 укладено шлюб між позивачем та ОСОБА_3 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ №471580 від 08.12.2020, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи. Причина інвалідності - загальне захворювання.
На підставі висновку «про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» від 12.07.2024 №723 (форма №080-4/о), що виданий КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Відповідно до висновку ЛКК КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.07.2024 №723, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).
З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням №1317 вбачається, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
З матеріалів справи вбачається, що до рапорту про звільнення зі служби позивач додав, зокрема, копії: 
-          довідки МСЕК серії 12 ААБ №471580 від 08.12.2020, відповідно до якого ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи. Причина інвалідності - загальне захворювання;
-          висновку «про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» від 12.07.2024 №723 (форма №080-4/о), що виданий КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідно до якого ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи;
-          висновку ЛКК КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.07.2024 №723, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ №471580 від 08.12.2020, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи. Причина інвалідності - загальне захворювання. Висновок про умови та характер праці - працепристосування. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - лікування та нагляд профільного спеціаліста, сімейного лікаря.
Разом із тим, про необхідність здійснення постійного догляду вказана довідка не свідчить.
Стосовно наданого позивачем висновку ЛКК КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.07.2024 №723, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, суд першої інстанції вірно зазначив, що повноваженнями ЛКК не передбачено видачу такого виду документа, як висновок ЛКК, що засвідчує потребу особи у здійсненні постійного догляду.
Тому вищевказана довідка не може бути належним доказом потреби ОСОБА_2 у здійсненні постійного догляду.
Стосовно наданого позивачем висновку «про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» від 12.07.2024 №723 (форма №080-4/о), що виданий КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», відповідно до якого ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, суд першої інстанції вірно вказав, що на підставі п.4 Інструкції №407 вказаний висновок видається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 (далі - Порядок №859).
Отже, вказаний висновок від 12.07.2025 №723 не свідчить про потребу ОСОБА_2 у здійсненні постійного догляду, оскільки підтверджує потребу у «соціальній послузі з догляду на непрофесійній основі», що не є тотожним поняттю «постійний догляд».
Під час розгляду справ про звільнення з військової служби необхідно з`ясувати чи підтверджує документація ЛКК всі відомості, які необхідні для застосування положень статті 26 Закону №2232-XII. Тобто чи відповідає вказане рішення встановленій формі, чи віднесено до компетенції уповноваженого на це чинним законодавством органу, чи містить інформацію про строк, на який воно видане, оскільки позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби, тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2024 року у справі №420/16689/23.
Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його дружиною, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.
Таким чином, медичний висновок ЛКК КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.07.2024 №723, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.
При цьому, саме на наявності висновку МСЕК як належного медичного документу, який підтверджує необхідність стороннього догляду, наголошує Верховний Суд у постанові від 15.11.2019 у справі №п/811/1375/16.
Згідно із п.п. 3, 4, пп. 1 п. 11 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
При цьому, відповідно до п. 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280, ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.
Підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ порядку №189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.
Отже, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується виключно відповідним медичним висновком МСЕК, у той час як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років підтверджується висновком ЛКК.
Враховуючи вищевикладене, висновок ЛКК КНП «Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12.07.2024 №723 не відповідає встановленій формі та не є передбаченим видом документації ЛКК, а висновок від 12.07.2024 №723 форми №080-4/о не свідчить про потребу ОСОБА_2 у здійсненні постійного догляду.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, на підставі підп. «г» п.2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до п.233 Положення №1153, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Абз.4 п.241 Положення №1153 передбачено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Відповідно до п.243 Положення №1153 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.
Згідно з п.242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
З аналізу наведених норм вбачається, що наказ щодо звільнення військовослужбовця видається уповноваженою особою лише у разі наявності підстав та фактичного звільнення військовослужбовця зі служби.
Водночас, у разі відсутності підстав для звільнення, видача відповідного наказу за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця, чинними нормативно-правовими актами не перебачено.
Відтак, повідомлення позивача листом від 05.09.2024 №5334 про відсутність підстав для його звільнення з військової служби не суперечить вищевказаним нормам Положення №1153 та іншим нормативно-правовим актам, що регулюють проходження військової служби.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 15.05.2025.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

Судді:                                                                                                                В.О. Аліменко

                                                                                                               Н.В. Безименна