ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 квітня 2025 року           справа №200/3500/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 р. у справі № 200/3500/24 (головуючий І інстанції Шувалова Т.О.) за позовом Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради   до   Центрального районного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про   визнання протиправною та скасування постанови,- 
                                                       ВСТАНОВИВ:
Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі  позивач, ДСЗН) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального районного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі – відповідач, ЦРВДВС), в якій просив: визнати протиправною та скасувати постанову від 24.05.2024 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №74614897
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року задоволено позовні вимоги, а саме суд:
Визнав протиправною та скасував постанову головного державного виконавця відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кукуц Тетяни Ігоревни від 24.05.2024  у виконавчому провадженні №74614897 про накладення штрафу у розмір 5100 грн. 
ОСОБА_1 , як особа, яка не приймала участь у справі, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи, що вказаним рішенням суду порушено його права та інтереси, в наслідок порушення судом норм процесуального права просить  скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачу направлено для виконання та до відома постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2024, винесену про примусове  виконання Виконавчого листа №200/9786/21 від 18.01.2024. Боржнику необхідно з 03.04.2024 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Станом на 13.10.2024, тобто у строк понад 6 місяців, рішення суду, яке було прийнято на користь скаржника, щодо оплати грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій не виконано, кошти на наданий рахунок не надійшли та державною виконавчою службою не стягнуто. 
Відсутність документації у Департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради не є підставою для не виконання рішення суду.
У матеріалах судової справи Донецького окружного  адміністративного суду №200/9786/21 є всі наявні документи та  надані Департаментом (відповідачем на той час), на підставі яких прийнято судом рішення, оскільки судом вимагалось надання відповідачу виключно всіх документів з цього приводу. Тобто Департамент може звернутися та отримати належним чином у Донецькому окружному адміністративному суді завірені судом копії документів.
Також скаржник просив під час розгляду апеляційної скарги та прийнятті судового рішення дослідити надані ним докази та врахувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду у справі у справі №200/9786/21.
Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що  відповідно до п.2 ч. II наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 всю територію Маріупольського району віднесено до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.
Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради до початку повномасштабного вторгнення, як орган виконавчої влади, здійснював власні повноваження щодо виконання місцевого бюджету відповідно до місцевих цільових програм та делеговані державою місцевому самоврядуванню повноваження на підставі державних соціальних стандартів і нормативів, які встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами відповідно до Бюджетного кодексу України.
З 27 лютого 2022 року департамент соціального захисту Маріупольської міської ради припинив виконання делегованої державою функції щодо підготовки виплатних документів та забезпечення фінансування державних соціальних виплат, у тому числі тих, що передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Департамент було відключено від усіх державних сервісів та програм нарахування та виплати державних допомог. Доступу до фізичних та електронних носіїв інформації (в тому числі щодо нарахування та виплат за рішеннями судів) теж не має, оскільки будівлю департаменту було знищено разом з серверними приміщеннями та архівними даними. Діяльність департаменту у частині виконання делегованих державою повноважень було призупинено.
Враховуючи ситуацію, яка склалася у окремих районах України у зв`язку із військовим станом, постановою Кабінету Міністрів України «Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану» від 07.03.2022 року №215 було визначено, яким саме чином відбувається нарахування та виплата грошових допомог, пільг та житлових субсидій тим одержувачам, які перебувають на обліку в органах соціального захисту населення/органах Пенсійного фонду України, які не мають можливості забезпечити підготовку виплатних документів та фінансування виплат, а саме тимчасово окупованих громад.
Фінансування виплат грошових допомог, пільг та житлових субсидій проводиться Міністерством соціальної політики на підставі наявних в базах даних державного підприємства “Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики”/Пенсійного фонду України даних щодо одержувачів грошових допомог, пільг та житлових субсидій.
Формування інформації (реєстрів) щодо одержувачів грошової допомоги, пільг та житлових субсидій, які перебувають на обліку в органах соціального захисту населення/органах Пенсійного фонду України, які не мають можливості забезпечити підготовку виплатних документів та фінансування виплат здійснює Державне підприємство “Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики”/Пенсійний фонд України.
У зв`язку із зазначеним нарахування та виплата державних допомог, пільг, житлових субсидій по Маріупольській міській територіальній громаді, починаючи з 1 березня 2022 року і досі, здійснюється на центральному рівні.
Факт тимчасового блокування доступу до онлайн сервісів та систем нарахування фахівцям Департаменту соцзахисту населення підтверджується долученим до матеріалів справи листом Департамента соціального захисту населення Донецької обласної адміністрації від 12.05.2022.
Наявність відкритих на ім`я Департамента рахунків, помилково трактується ОСОБА_1 , як доказ здійснення всього обсягу повноважень, визначених положенням про департамент.
Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради по отриманню рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2021 по справі №200/9786/21 було здійснено донарахування суми одноразової грошової допомоги у розмірі 7354 грн. та надіслано заявку на фінансування.
Оскільки Департамент соціального захисту населення не має доступу до серверів та програм нарахування, фахівці департаменту не мали змоги перевірити факт донарахування ОСОБА_1 грошової допомоги у 2021 році. 
На виконання положень Порядку Департаментом щомісяця до обласного департаменту подавалися потреби в бюджетних коштах на виконання судових рішень.
У листі ДСЗН ДОДА від 09.09.2024 №01-21/5393/0/201-24, що міститься в матеріалах виконавчого провадження по справі, зазначено, що в архівній базі АСОПДСОЦ Центрального району ДСЗН ММР за вересень 2021 року містяться дані щодо донарахування допомоги ОСОБА_1 у розмірі 7354 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2021 по справі № 200/9786/21 визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що складає 8845 (вісім тисяч вісімсот сорок п`ять) гривень 00 копійок.
Рішення набрало законної сили 07 жовтня 2021 року.
18 січня 2024 року на виконання зазначеного рішення суду виданий виконавчий лист.
11 квітня 2024 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради надіслав на адресу відповідача лист № 56.1-300, в якому зазначив, що з 27 лютого 2022 року Департамент соціального захисту Маріупольської міської ради припинив виконання делегованої державою функції щодо підготовки виплатних документів та забезпечення фінансування виплат, у тому числі тих, що передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради було відключено від усіх державних сервісів та програм нарахування та виплати державних допомог. Доступу до фізичних носіїв інформації (в тому числі щодо нарахування та виплат за рішеннями судів) теж не має, оскільки будівлю департаменту знищено разом з серверними приміщеннями та архівними даними. Також зазначив, що станом на дату формування листа департамент і досі не має доступу до серверів та не здійснює делеговані йому державою функції щодо нарахування та здійснення соціальних виплат та просив врахувати в роботі зазначені факти.
Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кукуц Т.І. від 24.05.2024 ВП № 74614897 за невиконання рішення суду № 200/9786/21 накладено на Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VІІІ встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. Тобто, приймаючи рішення про наявність чи відсутність підстав для застосування штрафу державний виконавець зобов`язаний не лише встановити сам факт невиконання рішення, а й встановити причини та впевнитися у відсутності поважних причин його невиконання. Поважними у розумінні наведених норм Закону №1404 можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення. Зі змісту постанови, яка оскаржується убачається, що заходи для з`ясування причин невиконання позивачем рішення суду в частині зобов`язання здійснити виплату коштів державним виконавцем не вживались. Встановлено лише сам факт невиконання судового рішення в цій частині. Відповідно, не здійснювалась оцінка причин невиконання рішення на предмет їх поважності. З досліджених судом матеріалів убачається, що позивачем рішення суду не виконано, оскільки останній не здійснює делеговані йому державою функції щодо нарахування та здійснення державних соціальних виплат, про що повідомлено відповідача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За ст. 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. 
Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". 
Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Частиною 1 ст.28 Закону №1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені статтею 63 Закону №1404.
Відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
З статті 63 Закону № 1404-VIII можна зрозуміти, що на боржника може бути накладений штраф, якщо він не виконав рішення з поважних причин. Поважність причин залежить від низки обставин, але спільним має бути те, що вони об`єктивно перешкоджали боржнику виконати покладене на нього зобов`язання (згідно з рішенням, яке підлягає примусовому виконанню) у визначений спосіб та встановлений для цього строк.
Не менш важливо у цьому зв`язку пам`ятати також і про засади виконавчого провадження, зокрема - у контексті цієї справи - про такі з них, як справедливість, неупередженість та об`єктивність, які мали б теж слугувати своєрідним орієнтиром під час примусового виконання рішень зобов`язального характеру, надто коли йдеться про поважність причин його невиконання та пов`язану з цим юридичну відповідальності боржника.
Також, зміст наведених норм указує, що правовий підхід щодо застосування положень частини другої статті 15 у взаємозв`язку зі статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» у правовідносинах, що стосуються застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу необхідно формувати через призму оцінки змісту зобов`язальної частини виконавчого документа, яка повинна відповідати резолютивній частині судового рішення, та аналізу причин, з якими боржник пов`язує неможливість виконати судове рішення.
Це означає, що у разі, якщо резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом, тобто коли вона є незрозумілою як для осіб, стосовно яких його ухвалено, так і для тих, хто здійснює його виконання, через що рішення суду неможливо виконати примусово або є імовірність неправильного його виконання, рішення державного виконавця про застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу (у зв`язку з невиконанням ним цього рішення) у таких випадках є передчасним.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року справа №560/17588/23, від 03 квітня 2024 року справа № 620/6019/23.
Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно п.1, 2 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012  № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі – Інструкція №512/5), виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.
У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.
З аналізу вказаних норм випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Законом №1404 встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт умисного невиконання рішення суду та наявність вини з невиконання цього рішення.
Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.
Верховний Суд в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладені у постановах від 7 липня 2019 року у справі №420/70/19, від 23 травня 2018 року у справі №537/3986/16-а, від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.
Матеріали справи свідчать, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2021 по справі № 200/9786/21, зокрема, зобов`язано Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що складає 8845 гривень 00 копійок. 
Рішення набрало законної сили 07 жовтня 2021 року.
18 січня 2024 року на виконання зазначеного рішення суду виданий виконавчий лист.
Постановою відповідача від 03.04.2024 про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 200/9786/21 виданого 18.01.2024. У постанові зазначено, зокрема, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.  Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Cторони виконавчого провадження мають право ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі Інтернет https://asvpweb.minjust.gov.ua/, де також забезпечена можливість онлайн-оплати. Ідентифікатор для доступу __ (зазначається лише в постановах, які направляються стягувачу та боржнику). За передачу ідентифікатора третім особам сторони виконавчого провадження несуть відповідальність, установлену законом.
08 квітня 2024 року на адресу Департамента надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2024 №74614897, що підтверджується листом позивача від 11 квітня 2024 року.
11 квітня 2024 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради надіслав на адресу відповідача лист № 56.1-300.
Постановою відповідача від 24.05.2024 ВП № 74614897 за невиконання рішення суду № 200/9786/21 накладено на Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.
Також, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі № 200/9786/21, яка залишена без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року, клопотання ОСОБА_1 про  встановлення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради строку на виконання судового рішення та зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу – задоволено частково. Зобов`язано Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі №200/9786/21 протягом 60 днів з дня отримання повного тексту  даної ухвали.
У вказаних судових рішеннях було встановлено, що на ім`я Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради в органах казначейства відкрито 68 рахунків, в тому числі за Кодом програмної класифікації видатків 2501290 “Забезпечення виконання рішень суду”.
При цьому, як вбачається з листа управління Державної казначейської служби  у м. Маріуполь від 15 листопада 2024 року, починаючи з 01 квітня 2022 року фінансування на рахунки відкриті на ім`я боржника для здійснення виплат за наступними кодами програмної (бюджетної) класифікації видатків, а саме державний бюджет: КПКВК 1501040, 1501700, 2501030, 2501130, 2501150, 2501180, 2501190, 2501200, 2501350, 2501480, 2501520, 2501570, 2501700, 2505150, 2507030, 2507100; субвенція з обласного бюджету: КПКВК 0813050, 0813090, 0813171, 0813272, 0813180, 0813140; субвенція з державного бюджету: КПКВК 0816083, 0813222, 0813221 не надходило.  
Також судом встановлено відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області від 18 листопада 2024 року, що за перші 3 квартали 2024 року Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради за КПКВ 0813242 – “Інші заходи у сфері .соціального захисту і соціального забезпечення”  проведено видатків на загальну суму 7   552   022, 40 грн., за КПКВ  0810180 - Інша діяльність у сфері державного управління 2   483 792,45 грн., за  КПКВ  0810160 - Керівництво і управління у відповідній сфері у містах (місті Києві), селищах, селах, територіальних громадах     9   679 391,65 грн., з яких заробітної плати 9   596 112,5 грн.
Крім того, відповідно до наявного у матеріалах справи  листа Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної адміністрації від 27 вересня 2024 року за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідач(боржник) не знаходиться в процесі реорганізації, ліквідації або припинення, має відкриті рахунки в органах  казначейства продовжує свою роботу, зокрема пов`язану зі здійсненням власних повноважень як органу місцевого самоврядування щодо представлення інтересів територіальної громади зазначений орган соціального захисту населення має вільний доступ до електронних ресурсів, необхідних для забезпечення виконання рішень суду, тобто може безперешкодно відновити знищені судові справи; на даний час відсутні будь-які технічні та законодавчі перешкоди для подальшої реалізації департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2021 року № 902 (із змінами) та бюджетної програми за КПКВК 2501290 “Забезпечення виконання рішень суду”.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду від 07.09.2021 по справі № 200/9786/21 з 07 жовтня 2021 року (дати набрання законної сили рішення суду) та 08 квітня 2024 року (дати отримання позивачем постанови від 03.04.2024).
Матеріали справи підтверджується, що боржник рішення суду у встановлений державним виконавцем строк не виконано, а саме протягом 10 робочих днів з дати отримання постанови від 03.04.2024 та і станом на 24.05.2024.
Також матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем будь-яких дій щодо виконання рішення суду станом на 24.05.2024.
Колегія суддів не приймає посилання позивача на лист ДСЗН ДОДА від 09.09.2024 №01-21/5393/0/201-24, оскільки він складений після 24.05.2024 та не може підтверджувати здійснення вчинення позивачем будь-яких дій спрямованих на виконання рішення суду до 24.05.2024.
Надаючи оцінку твердженням позивача та суду першої інстанції що позивач не здійснює делеговані йому державою функції щодо нарахування та здійснення державних соціальних виплат, колегія суддів зазначає, що не є спірним питання щодо виконання позивачем своїх обов`язків, у даному випадку заборгованість боржника перед стягувачем  визначена судовим рішенням, що набрало законної сили, тому в силу ст. ст. 14, 370 КАС України воно є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами на всій території України. Також, відповідач дислоцирується у м. Дніпро,  продовжує виконувати свої функції, що підтверджуються наявними у матеріалах справи документами,  звітами про витрачання бюджетних  коштів, отримання його працівниками заробітної плати лише у 2024 року у розмірі  9   596 112,5 грн. 
Також стосовно посилання позивача на лист Державної казначейської служби  у м. Маріуполь від 15 листопада 2024 року, щодо відсутності починаючи з 01 квітня 2022 року фінансування на рахунки  для здійснення виплат за  певними кодами програмної (бюджетної) класифікації видатків, суд зазначає що даний лист не містить серед цих кодів КПКВ 2501290 “Забезпечення виконання рішень суду”.
Отже, станом на дату винесення спірної постанови про накладення штрафу, відомості про виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні. 
Враховуючи, що позивач, не надає жодних доказів повного виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача у виконавчому проваджені
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року по справі № 522/3268/17.
Суд апеляційної інстанції не вбачає поважності причин щодо невиконання судового рішення, а тому встановлена відповідальність за це Законом України № 1404, є правомірною та спростовує доводи позивача щодо вчинення всіх залежних від нього дій для забезпечення виконання рішення суду у вищевказаній справі.
Суд зазначає, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили позбавляють гарантованого Конституцією України права на виконання рішень судів.
Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком державного виконавця в про доцільність накладення штрафу на позивача у ВП.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права та невірно надав оцінку обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, 
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 р.  у справі  № 200/3500/24 - скасувати.
Прийняти нову постанову.
Відмовити  у задоволенні позовних вимог Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради   до   Центрального районного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про   визнання протиправною та скасування постанови від 24.05.2024 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №74614897.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 30 квітня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                                                 Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                   А.В. Гайдар

                                                                                                           А.А. Блохін