ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2025 р.                                   Справа№ 911/3000/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Буравльова  С.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2025
у справі № 911/3000/24 (суддя Заєць Д.Г.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ: 

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - позивач; ПрАТ «НЕК «Укренерго») звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (надалі - відповідач; ПАТ «Центренерго»; апелянт; скаржник) про стягнення заборгованості за договором № 0423-02013-ПП від 01.01.2024 про надання послуг з передачі електричної енергії у сумі 120 189,27 грн, з яких 0,01 грн основного боргу, 27 481,82 грн 3% річних та 92 707,44 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не в повній мірі здійснено оплату за надані послуги з передачі електричної енергії.
Рішенням Господарського суду Київської області від 14.01.2025 позовні вимоги ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» до ПАТ «Центренерго» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Центренерго» на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» 27 481 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят одну) грн 82 коп.   3% річних, 92 707 (дев`яносто дві тисячі сімсот сім) грн 44 коп. інфляційних втрат та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення 0,01 грн основного боргу провадження у справі закрито.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив,що відповідач оплатив основний борг після відкриття провадження у даній справі (провадження у справі за позовною заявою відкрито ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2024), у зв`язку з чим у цій частині провадження у справі підлягає закриттю; як невиконання або неналежне виконання Користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 ЦК України; перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 27 481,82 грн та інфляційних втрат у сумі 92707,44 грн за періоди, по яким заявлено інфляційне нарахування з посиланням на практику Верховного Суду, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, ПАТ «Центренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/3000/24 від 14.01.2025, а саме в частині стягнення з ПАТ «Центренерго» 120 189, 26 грн, з яких 92 707, 44 грн інфляційних втрат та 27  481,82 грн 3% річних та в даній частині прийняти нове рішення, яким відмовити ПрАТ «НЕК «Укренерго» у задоволенні позову. В частині закриття провадження про стягнення 0,01 грн основного боргу рішення Господарського суду Київської області № 911/3000/24 від 14.01.2025 залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позову прийняте із невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що відсутність аргументованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025, апеляційна скарга відповідача у справі                                № 911/3000/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2025 у справі               № 911/3000/24, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/3000/24.
Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа від 28.02.2025 до електронних кабінетів останніх.
10.03.2024 на адресу апеляційного господарського суду, через підсистему «Електронний суд», надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Свої доводи ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних у сумі 27 481,82 грн та інфляційних втрат у сумі 92707,44 грн за періоди, по яким заявлено інфляційне нарахування з урахуванням практики Верховного Суду (зокрема у справах № 912/1941/21,           № 927/713/21, № 904/5899/21, № 925/654/22) про нарахування інфляційних втрат, та встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим, а тому, вимоги в цій частині підлягали задоволенню.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
05.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду Київської області, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 25.02.2025, надійшли матеріали справи №  911/3000/24.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, ПрАТ «НЕК «Укренерго» є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».
ПрАТ НЕК «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі ДП «НЕК «Укренерго») відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго».
ПрАТ НЕК «Укренерго» виконує функції оператора системи передачі юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (пункт 55 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).
Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.
Між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником майна, усіх прав та обов`язків якого є ПрАТ «НЕК «Укренерго» (за договором - ОСП) та ПАТ «Центренерго» (за договором - Користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0423-02013-ПП (скорочено ? Договір), шляхом подання ПАТ «ЦЕНТРЕНЕРГО» заяви-приєднання від 03.10.2023 до договору про надання послуг з передачі електричної енергії.
Договір про надання послуг з передачі електричної енергії є публічним та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України. Договір та додатки до нього розміщені на офіційному сайті НЕК «УКРЕНЕРГО» https://ua.energy/uchasnikam_rinku/reyestratsiya-uchasnykiv-rynku/dogovory/.
Згідно з пунктом 2.1 Договору ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі ? Послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.
Відповідно до пункту 4.1 Договору планова та/або фактична вартість Послуги визначається на підставі діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.
Згідно з пунктом 4.2 Договору при розрахунку вартості наданої послуги застосовується: для інших Користувачів тариф на послуги з передачі електричної енергії для користувачів системи (крім підприємств «зеленої» електрометалургії).
Відповідно до пункту 4.2 Договору планові обсяги (Послуги) Користувач зобов`язаний подавати ОСП до 25 доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Форма подання повідомлення розміщена на офіційному веб-сайті ОСП.
За умовами пункту 5.1 Договору для розрахунків за цим Договором використовується плановий та фактичний обсяг Послуги. Плановий обсяг Послуги визначається відповідно до розділу ХІ КСП на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг Послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії. Фактичний обсяг Послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу ХІ КСП.
Відповідно до пункту 6.2 Договору користувач здійснює поетапну передоплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів та розрахунків: 1 платіж до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду; 2 платіж до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду; 3 платіж до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.
У пункті 6.4 Договору передбачено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплату вартості Послуги після коригування обсягів та вартості Послуг Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акту приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання-передачі Послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта приймання-передачі Послуги та/або акта коригування до Акта приймання-передачі Послуги в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі Послуги та актів коригування до актів приймання-передачі Послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів з дня отримання Користувачем.
Згідно з пунктом 10.3 Договору рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі Послуги, акти звірки розрахунків наданої Послуги, повідомлення вважаються отриманими Стороною: у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, що підписується його уповноваженим представником; у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та /або реєстрацією вхідної кореспонденції; Електронний документ, який направляється Стороною на виконання цього Договору через Сервіс, вважається одержаним іншою Стороною з моменту набуття документом статусу «Доставлено» у Сервісі. Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для Сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичному документу, який міг би бути створений однією із Сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.
Відповідно до п. 10.4 Договору будь-які документи, що створюються/укладаються Сторонами під час виконання цього Договору (у тому числі акт приймання-передачі Послуги або акт коригування до акту приймання-передачі Послуги), можуть бути підписані Сторонами як у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового не функціонування Сервісу, про що ОСП зобов`язаний повідомити на своєму офіційному веб-сайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено законом) за допомогою Сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходиться за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний обома Сторонами у один і той самий спосіб (в залежності від форми документу).
Сторона підтверджує, що документи, підписані електронним підписом за допомогою Сервісу з використанням реєстраційних даних Сторони, є такими, що підписані цією Стороною (уповноваженою нею особою) (пункт 10.7 Договору).
На виконання умов Договору, ОСП направив (через Сервіс) Акти приймання-передачі Послуги за лютий-вересень 2024 року, акти коригування до Актів приймання-передачі Послуги за період лютий - травень 2024 року, та відповідні рахунки (планові та фактичні) за період лютий - вересень 2024 року. Акти приймання передачі Послуги були підписані з боку ОСП, Користувачем за квітень, травень, липень вересень 2024 року за допомогою накладення електронних підписів. Також, ОСП підписано за допомогою КЕП акти коригувань до Актів приймання-передачі Послуги за лютий-травень 2024 року.
Однак, відповідачем підписано лише акт коригування до Акта приймання-передачі Послуги за лютий 2024 року.
Так, за період лютий-вересень 2024 року позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 5 731 350,34 грн (з урахуванням проведених коригувань). Однак, в порушення умов Договору, відповідач надані послуги оплатив частково на суму 5  731 350,33 грн у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у сумі 0,01 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Колегією суддів встановлено, що відповідач сплатив основну суму заборгованості у розмірі 0,01 грн після звернення позивача до господарського суду з даним позовом. В цій частині місцевий господарський суд закрив провадження у справі.
Разом з тим, позивач крім суми заборгованості просив стягнути 27 481,82 грн 3% річних та 92 707,44 грн інфляційних втрат, що і є предметом апеляційного оскарження.
Так, суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, визнав їх арифметично вірними та правомірними, а тому задовольнив позов у цій частині.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідач звернувся з апеляційною скаргою.
З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи колегія суддів зазначає таке. 
Стаття 509 ЦК України  визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей  11,  629 ЦК України  договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей  526,  525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься також у  статті 193 Господарського кодексу України.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до  статті 901 ЦК України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до  ст. 901 ЦК України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1  статті 903 ЦК України  встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За приписами пункту 1  статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі  статтею 599 ЦК України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено судом першої інстанції, перевірено судом апеляційної інстанції та не заперечується сторонами, за період лютий-вересень 2024 року позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 5 731 350,34 грн (з урахуванням проведених коригувань). Однак, в порушення умов Договору, відповідач надані послуги оплатив частково на суму 5 731 350,33 грн у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у сумі 0,01 грн.
Колегія суддів вказує, що відповідач оплатив основний борг 19.11.2024 року у сумі 0,01 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3387 від 19.11.2024, тобто, після відкриття провадження у даній справі (провадження у справі за позовною заявою відкрито ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2024), у зв`язку з чим, у цій частині провадження у справі було закрито і дане не оспорюється сторонами.
Проте відповідно до ст. 625 ЦК України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2  ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17. 
За висновками суду попередньої інстанції, у зв`язку з тим, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 27 481,82 грн 3% річних та 92 707,44 грн інфляційних втрат.
Разом з тим, скаржник у своїй апеляційній скарзі висловлює незгоду з розрахунками 3% річних та інфляційних втрат, зазначаючи що позивачем невірно визначено дату коли повинна здійснюватися оплата та дата початку розрахунку прострочення та помилково визначив дату початку прострочення заборгованості.
Апелянт вважає, що відсутність аргументованого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.
При вирішенні питання про дату початку розрахунку прострочення заборгованості колегія суддів зазначає, що Договором про надання послуг для розрахунку за ним встановлено два види обсягу послуги - плановий та фактичний, які використовуються одночасно та не виключають один одного.
Як зазначено в пункті 6.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, розрахунковим періодом за цим договором є один календарний місяць.
Так, Користувач - зобов`язаний подавати ОСП планові обсяги передачі електричної енергії до 25 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю. Натомість на ОСП покладено обов`язок погодити вказані планові обсяги (пункт 10.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії).
Таким чином, використання планових обсягів, їх погодження з ОСП є обов`язком Користувача за договором про надання послуг.
Порядок оплати планових обсягів послуг передбачений пунктом 6.2 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, яка виражається в поетапній попередній оплаті планових обсягів послуг.
У свою чергу фактичний обсяг послуги визначається, зокрема, для електропостачальника на підставі даних щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами електропостачальника (пункт 4.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії).
ОСП на підставі даних фактичного обсягу послуги протягом п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу акт приймання-передачі наданої послуги (пункт 10.1 типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії).
При цьому у разі, якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом п`яти банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів.
У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається Користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.
Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії Користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язаними та не замінюють один одного, тобто у Користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21.
Колегія суддів наголошує, що невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 ЦК України (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 925/654/22).
Колегія суддів акцентує, що позивачем до позовної заяви додано таблицю розрахунків, у якій чітко визначена дата, коли відповідач повинен був здійснювати платіж, сума платежу та підстава (рахунок, акт), дату прострочення, дату оплати, загальна сума боргу (з наростаючим підсумком), дата та сума оплати з зазначенням періоду погашення заборгованості. У даній таблиці враховано всі первинні документи, які стосуються спірного періоду та враховано всі коригування та проведені оплати. 
Також у таблиці зазначено формули проведення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат.
Розрахунок 3% річних проведено на загальну суму боргу, яка змінювалась протягом спірного періоду за кожен день прострочення.
Детальний розрахунок інфляційних втрат щодо кожної суми виконано окремо в додатку до позовної заяви («Розрахунок інфляційних збитків»), в якому визначено суму заборгованості, підстава заборгованості (рахунок, акт чи залишок суми боргу), період розрахунку тощо.
Судова колегія наголошує, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Апеляційний господарський суд зазначає, що статтею 162 ГПК України не визначено обов`язку позивача під час подачі позовної заяви надавати роз`яснення щодо проведених розрахунків.
Позивач зобов`язаний надати із позовом «обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються» (пункт 3 частини 3 статті 162 ГПК України).
За приписами статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.
Перевіривши здійснений позивачем в межах визначеного періоду прострочення розрахунок 3% річних у сумі 27 481,82 грн та інфляційних втрат у сумі 92 707,44 грн за періоди, по яким заявлено інфляційне нарахування, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на відповідних приписах норм матеріального права та вважає його арифметично вірним.
Таким чином обставини та доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
За висновками колегії суддів, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до  статті 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2025 у справі № 911/3000/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів  статті 277 ГПК України  не вбачається.
Апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків місцевого господарського суду.
В свою чергу, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в спростування викладених відповідачем в апеляційні скарзі доводів в цілому.
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на  скаржника (відповідача у справі).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -            
        
                                                  УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.01.2025 у справі № 911/3000/24 ? залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство «Центренерго».

4. Справу № 911/3000/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.І. Буравльов