П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/19665/23	

Перша інстанція суддя Андрухів В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року, а також апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Кальницького Романа Володимировича, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Кальницькому Роману Володимировичу, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Херсонській області, а саме:
- визнання протиправною бездіяльність начальника ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області Кальницького Романа Володимировича щодо забезпечення нарахування та виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства;
- зобов`язання начальника ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області Кальницького Романа Володимировича вчинити дії щодо забезпечення виконання ГУ Пенсійного Фонду України в Херсонській області наступних дій: включення ОСОБА_1 у Список за формою згідно із додатком 1 Порядку №45, з подальшою передачею Списку до органів, які уповноважені рішенням керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з 2009 року; визначення розміру пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 07 листопада 2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Порядку проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанов КМУ від: 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб»; 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»; 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»; 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з подальшою виплатою заборгованості впродовж трьох місяців з дня набрання законної сили рішення суду по даній справі.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року частково задоволено позов, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо нарахування та виплати пенсійного забезпечення ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області включити ОСОБА_1 у Список за формою згідно із додатком 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, з подальшою впродовж п`яти днів передачею Списку до органів, які уповноважені рішенням керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з 2009 року; визначити розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 07 листопада 2009 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Порядку проведення перерахунку пенсій, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанов Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги в яких зазначається про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення суду, відповідно до їхніх позовних вимог та заперечень.

З доводів апеляційної скарги позивача вбачається, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відмову в задоволенні позовних вимог до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Кальницького Романа Володимировича, оскільки саме зазначену посадову особу суб`єкта владних повноважень обрано позивачем у якості належного відповідача у даній справі.
При цьому, на переконання позивача, судом першої інстанції помилково зобов`язано пенсійний органу визначити розмір його пенсійного забезпечення, без врахування положень постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393.
Також, апелянт зазначає, що його вимоги про нарахування компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не є передчасними та мають вирішуватись під час розгляду даної справи.
Крім того, позивач вважає, що судом першої інстанції помилково не встановлено строків виконання судового рішення у даній справі, а також помилково не встановлено судового контролю у даній справі, так як вчинення відповідних дій судом є необхідним для забезпечення виконання рішення суду у даній справі.
Додатково, позивачем подано свої письмові пояснення, з додатковими доказами, щодо необхідності встановлення строків виконання судового рішення та необхідності постановлення окремої ухвали відносно начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.
В свою чергу, пенсійним органом подано відзив на отриману апеляційну скаргу позивача у якому зазначено про відсутність правових підстав для її задоволення.

З доводів апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року вбачається, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про часткове задоволення позовних вимог.
Так, пенсійний органу зазначає, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року, у справі № 540/1622/19, пенсійним органом 19 серпня 2021 року прийнято рішення про поновлення виплати пенсії позивача, яка була зупинена з 07 жовтня 2009 року.
При цьому, на переконання пенсійного органу, відповідне судове рішення не зобов`язувало пенсійний орган перераховувати пенсію позивача, а як наслідок пенсійним органом не порушено прав позивача при поновленні виплати його пенсії.
Крім того, пенсійний орган вважає, що судом першої інстанції, в обхід встановленої процедури, зобов`язано його здійснити перерахунок пенсії позивача, так як будь-яких звернень позивача, з наданням довідок про розмір його грошового забезпечення, після поновлення виплати пенсії, до пенсійного органу не надходило.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року вирішено питання розподілу судових витрат та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу, розміром 4 000,00 грн.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій зазначається про порушення судом норм процесуального права, а тому просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на користь позивача 30 000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
З доводів апеляційної скарги позивача вбачається, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про зменшення задокументованих та понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 06 лютого 1996 року ОСОБА_1 призначено виплату пенсі за ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», як звільненому зі служби за власним бажанням працівнику міліції, що підтверджується висновком про призначення пенсії за вислугу років, затвердженим начальником ФЕВ УМВС України в Херсонській області 01 березня 1996 року (а.с.61).
При цьому, виплата пенсії позивачу припинена з 01 вересня 2000 року у зв`язку з виїздом у Німеччину, що підтверджується матеріалами пенсійної справи (а.с. 61).

На момент припинення виплати пенсії, пенсія позивача у грудні 1999 року складала 115,49 грн, що підтверджується таблицею про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (а.с. 64).
В свою чергу, у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у поновленні виплат пенсійного забезпечення та зобов`язання поновити нарахування та виплату пенсійного забезпечення з 07 жовтня 2009 року, з врахуванням нарахування компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року, ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 07 жовтня 2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року, у справі № 540/1622/19, Головним управлінням ПФУ в Херсонській області 19 серпня 2021 року винесено рішення (розпорядження) про поновлення нарахування та виплати пенсії позивачу з 07 жовтня 2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
При цьому, сума пенсії з 07 жовтня 2009 року встановлена в розмірі 115,49 грн за матеріалами пенсійної справи Управління МВС України в Херсонській області, в розмірі 59% від суми грошового забезпечення 195,75 грн. Виплату пенсії розпочато у вересні 2021 року на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк».
Сума заборгованості по пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 31 серпня 2021 року склала 16 492,72 грн, а сума компенсації -17 066,66 грн. 
Вказані кошти виплачено позивачу 09 листопада 2022 року на особистий розрахунковий рахунок, відкритий ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».
Між тим, позивач, вважаючи, що після поновлення виплати пенсії за рішенням суду, пенсія йому нараховується та виплачується у неналежному розмірі, звернувся до суду з даним позовом.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області протиправно проведено поновлення виплати пенсії позивача без здійснення перерахунку її розміру, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 4 ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Колегією суддів встановлено, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року, у справі № 540/1622/19, Головним управлінням ПФУ в Херсонській області 19 серпня 2021 року поновлено виплату пенсії позивачу з 07 жовтня 2009 року.
При цьому, Головним управлінням ПФУ в Херсонській області, після поновлення виплати пенсії позивача, яка призначалась за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не здійснено перерахунку її розміру, а як наслідок продовжено виплату пенсії позивача у попередньому розмірі (115,49 грн).
Між тим, як вбачається з вищевикладених норм матеріального права, усі призначені за ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обмеження розміру пенсії позивача та виплата такої пенсії у розмірі, що не змінювався з моменту зупинення її виплати, є протиправним та порушує право позивача на належне пенсійне забезпечення.
В свою чергу колегія суддів не приймає доводів пенсійного органу про те, що судовим рішенням у справі № 540/1622/19 не визначалось обов`язку зі здійснення перерахунку пенсії позивача, так як у відповідній справі вирішувалось питання поновлення виплати пенсії позивачу.
З іншого боку, обов`язок пенсійного органу щодо здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії позивача встановлений вищевикладеними нормами матеріального права та є очевидним для пенсійного органу у межах спірних правовідносин.

При цьому, щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відмову в задоволенні позовних вимог до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, оскільки саме зазначену посадову особу суб`єкта владних повноважень обрано позивачем у якості відповідача у даній справі, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В даному випадку, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. 
З іншого боку, колегія суддів зазначає, що встановлення належного відповідача й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 
Тобто, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
При цьому, суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Між тим, згідно пп. 7 п. 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що затверджене постановою правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Тобто, саме на Головні управління ПФУ покладено обов`язок перерахунку та виплати пенсії військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Головне управління ПФУ є належним відповідачем у даній справі та саме воно, як уповноважений суб`єкт владних повноважень, допустило протиправну бездіяльність у межах спірних правовідносин та має виконати покладені на нього обов`язки.
При цьому, визнання протиправною бездіяльності лише начальника Головного управління ПФУ та зобов`язання останнього забезпечити виконання Головним управлінням ПФУ перерахунку пенсії позивача, на переконання колегії суддів, не призведе до ефективнішого захисту прав позивача та навпаки може ускладнити процес виконання (примусового виконання) судового рішення у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги пенсійного органу про те, що судом першої інстанції, в обхід встановленої процедури, зобов`язано його здійснити перерахунок пенсії позивача, а також доводів апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції помилково не зобов`язано пенсійний органу визначити розмір його пенсійного забезпечення, без врахування положень постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі – Порядок № 45).
Згідно п. 1 Порядку № 45 (у редакції, чинній на момент поновлення виплати пенсії), пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон), у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 2 Порядку № 45 (у редакції, чинній на момент поновлення виплати пенсії), Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС, Службі судової охорони (далі - державні органи).
Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
Згідно п. 3 Порядку № 45 (у редакції, чинній на момент поновлення виплати пенсії), на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
В даному випадку, з аналізу зазначених норм матеріального права вбачається, що на Головні управління Пенсійного фонду України покладено обов`язок складати списки пенсіонерів та подавати їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, для здійснення перерахунку пенсії відповідних осіб.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Пенсійний фонд України не має обов`язку повідомляти своїм Головним управлінням про необхідність здійснення перерахунку пенсії кожному конкретному пенсіонеру.
В свою чергу, з урахуванням відсутності у пенсійного органу довідок щодо розміру грошового забезпечення для здійснення перерахунку пенсії позивача з 2009 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має бути включеним до відповідного списку, з наступною подачею такого списку до уповноважених на видачу довідок про розмір грошового забезпечення органів.
Крім того, як зазначено вище, судом першої інстанції зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області визначити розмір пенсійного забезпечення позивача з 07 листопада 2009 року, з урахуванням положень ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Порядку проведення перерахунку пенсій, встановленого постановою КМУ від 13 лютого 2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також постанов Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», від 23 квітня 2012 року № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
При цьому, як вбачається з аналізу рішення суду першої інстанції, останнім надано правову оцінку зазначеним нормативно-правовим актам у контексті впливу останніх на здійснення перерахунку пенсії позивача.
В свою чергу, доводами апеляційної скарги пенсійного органу не спростовуються висновки суду першої інстанції про необхідність здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням вимог зазначених нормативно-правових актів.
З іншого боку, як зазначено вище, позивач вважає, що судом першої інстанції помилково не зобов`язано пенсійний органу визначити розмір його пенсійного забезпечення, без врахування положень постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393, колегія суддів зазначає наступне.
Так, 17 липня 1992 року Кабінетом міністрів України прийнято постанову № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».
Між тим, доводи апеляційної скарги позивача не спростовуються висновки суду першої інстанції у відповідній частині, а також не зазначають про те, які саме положення відповідного нормативно-правового акта мають вплинути на збільшення розміру пенсії позивача при здійсненні її перерахунку.
Таким чином, колегія суддів не приймає відповідних доводів апеляційних скарг сторін.

Щодо вимог апеляційної скарги позивача про наявність у нього права на отримання компенсації втрати частини доходів, колегія суддів зазначає наступне.
Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Згідно ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що основною умовою для виплати людині компенсації, передбаченої ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі грошового забезпечення.
З іншого боку, законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості по доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічна права позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 29 вересня 2022 року, у справі № 520/1001/19, від 23 березня 2023 року, у справі № 520/2020/19.
Проте, відповідачем ще не здійснено перерахунку пенсії позивача, а як насідок виплати спірної заборгованості позивачу, а тому позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають, так як суд не може надавати правову оцінку майбутньому та лише можливому порушенню прав позивача у цій частині.

Щодо вимог апеляційної скарги позивача про встановлення строків виконання судового рішення у даній справі, встановлення судового контролю у даній справі, а також щодо вимог позивача про постановлення окремої ухвали у даній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, позивач просив суд у своїх вимогах до начальника пенсійного органу встановити строк виконання рішення суду, в частині виплати заборгованості, тривалістю 3 (три) місяці. 
Так, згідно п. 1 ч. 6 ст. 246 КАС України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду вказується про порядок і строк виконання рішення.
В свою чергу, судом першої інстанції не визначено строку виконання рішення суду у його резолютивній частині.
Між тим, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Тобто, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили у пенсійного органу з`являється обов`язок з його виконання, а як наслідок обов`язок з виплати позивачу перерахованих сум пенсії.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для встановлення додаткових строків для виконання судового рішення та погоджується з рішенням суду у цій частині.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 382 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення суду першої інстанції), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В даному випадку, колегія суддів зазначає, що встановлення судового контролю є правом суду, яке може бути реалізовано останнім на власний розсуд, в залежності від обставин відповідної адміністративної справи, що розглядається.
З іншого боку, згідно ч. 1 ст. 382 (у чинній редакції), суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Тобто, позивач наразі наділений правом на звернення до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю, якщо суб`єкт владних повноважень не виконуватиме відповідне рішення суду.
Аналогічним чином колегія суддів вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його вимог про постановлення окремої ухвали, з огляду на насутпне.
Так, згідно ч. 1 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
В даному випадку, колегія суддів зазначає, що задоволення позовних вимог та підтвердження права позивача на спірний перерахунок пенсії ще не є безумовною підставою для постановлення окремої ухвали.
В свою чергу, на даній стадії спірних правовідносин, колегія суддів вважає передчасною необхідність постановлення окремої ухвали відносно пенсійного органу або його керівника.
Між тим, враховуючи кількість доводів та пояснень, що відображені в апеляційних скаргах сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. При цьому, деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком розгляду даної справи належним чином надано правову оцінку основним доводам сторін, а також правильності висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень процесуального права при ухваленні додаткового рішення не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
З іншого боку, перевіряючи законність та обґрунтованість додаткового рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне,
В даному випадку, позивач 02 червня 2024 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, розміром 30 000,00 грн.
В свою чергу, пенсійним органом подано свої заперечення щодо зазначеного розміру судових витрат від 05 червня 2024 року з підстав завищення розміру таких витрат.
Між тим, додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року вирішено питання розподілу судових витрат та стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу, розміром 4 000,00 грн.
В свою чергу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга позивача на додаткове судове рішення не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції у додатковому рішенні встановлено, що 25 січня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір № 1 про надання юридичної-консультативної допомоги та послуг щодо представництва.
З акту № 10 від 02 червня 2024 року вбачається, що виконавець передав, а замовник прийняв наступні послуги, вартістю 30  000,00 грн, а саме: ознайомлення з судовою практикою по аналогічним справам; розроблення та погодження із Замовником стратегії захисту прав Замовника, подання відповідних процесуальних документів.
За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове відшкодування суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розміром 4 000,00 грн.
Між тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, перевіряючи законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів зазначає наступне.
З аналізу вищевикладених норм процесуального права вбачається, що сторони у справі, крім суб`єктів владних повноважень, мають право на розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд за наслідком розгляду справи не зобов`язаний відшкодовувати усі задекларовані позивачем судові витрати за рахунок суб`єкта владних повноважень.
В свою чергу, розмір таких витрат визначається з урахуванням складності справи, значення справи для сторони, змісту та обсягу наданих адвокатом послуг, на підставі доказів, що відображають детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Між тим, з аналізу змісту акта про прийняття-передачу наданих послуг від 02 червня 2024 року вбачається, що він не відображає витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
В свою чергу, враховуючи зазначені обставини, предмет спору у даній справі, а також незначну складність даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною та не підлягає стягненню у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів не приймає доводів апелянта про відсутність заперечень суб`єкта владних повноважень щодо визначеної адвокатом вартості наданих послуг, так як такі заперечення наявні в матеріалах справи.
З іншого боку, враховуючи кількість складених адвокатом процесуальних документів, колегія суддів вважає, що 4 000,00 грн є співмірною вартістю наданих адвокатом послуг, які можуть бути компенсованими позивачу за рахунок суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень процесуального права при ухваленні додаткового рішення не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року – без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

            Суддя-доповідач 		О.В. Яковлєв	
            Судді	  	О.В. Єщенко    А.В. Крусян