Справа № 302/1260/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        02 травня 2025 року м. Ужгород

        Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Собослоя Г.Г.,
суддів Мацунича М.В., Кожух О.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року у справі № 302/1260/24 за позовною заявою  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивувала тим, що сторони з 28 травня 2011 року перебувають у шлюбі, від якого у них народилися двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Останнім часом між ними почали виникати різного роду непорозуміння, сварки, конфлікти. Все це призвело до того, що вони втратили взаємні почуття один до одного, і, окрім цього, це створює негативну, напружену атмосферу в сім`ї та неможливість їх спільного з відповідачем проживання. Крім цього, це негативно може вплинути на подальше виховання їх дітей. Фактично шлюбні відносини між ними вже припинилися. В результаті, позивачка дійшла висновку про необхідність розірвання шлюбу, що не буде суперечити її з відповідачем інтересам та інтересам їх дітей. Вказує на те, що діти перебувають на її утриманні і вихованні. Відповідач з початку 2022 року виїхав на заробітки у Чеську Республіку, де проживає і працює до сьогоднішнього часу, що змушує позивачку звернутися до суду також з вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі по 7000 грн щомісячно на кожну дитину. Вказує на те, що на даний час зареєстрована як ФОП і отримує доходи у розмірі 8500 грн, відповідач з 05.02.2022 виїхав у Чеську Республіку, де отримує доходи з підрядних робіт по будівництву, який складає близько 50 000 чеських крон на місяць, що по офіційному курсу складає 92 139,50 грн станом на день звернення з позовом, а відтак має достатні фінансові можливості сплачувати аліменти у визначеній сумі. Інших утриманців відповідач не має. Груп інвалідності не має.
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2024 року позовну заяву задоволено. 
Шлюб, зареєстрований 28 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 30 від 28 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - розірвано.
Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « ОСОБА_1 ».
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень) щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Вирішено питання по судовим витратам.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів відповідач оскаржив таке в апеляційному порядку. Вважає таким, що було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог, визначивши розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 3500 грн щомісячно на кожну дитину. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що інформація про доходи відповідача у розмірі 92136,50 грн. позивачкою нічим не підтверджена та надумана; його доходи є мінливими та нестабільними, не перевищують в середньому 20 000 грн на місяць, оскільки відповідач живе на орендованій квартирі та перебуває у постійному пошуку низько кваліфікованої, а відтак малооплачуваної роботи. Вказує на те, що перебування у Чеській республіці є вимушеним, оскільки в Україні триває війна, в якій він не готовий брати участі, інакше б він повернувся додому та офіційно працевлаштувався за місцем проживання. Щодо визнання ним позову, то мова йдеться першочергово в частині розірвання шлюбу, а стягнення аліментів на утримання дітей в сумі по 7 000 грн на кожну дитину щомісячно, відповідач не визнавав і мови про це в його заяві не має. В телефонному режимі сторони домовилися про стягнення аліментів у розмірі 7 000 грн на двох дітей, тобто по 3500 грн на кожну дитину щомісячно, або 1/3 частки від його доходу. Посилається щодо обов`язку співмірності утримання дітей сторонами. Крім цього, посилається на порушення норм процесуального права, зокрема, суд першої інстанції належним чином не перевірив повноваження представника позивачки, а сам позов не містив відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у сторін позову, зокрема позивачки, поштова адреса адвоката вказана неповна. Судом порушено також порядок надсилання апелянту процесуальних документів, які помилково надсилалися йому на електронну пошту, яка не є офіційною.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що відповідач погодився на розірвання шлюбу та на сплату аліментів у розмірі 7000 грн щомісячно на кожну дитину, зокрема, подав до суду письмову заяву, в якій повідомив, що позовні вимоги ним визнаються у повному обсязі і він не заперечує проти задоволення позову. Відповідачем у добровільному порядку було розпочато виплату аліментів у розмірі визначеному судовим рішенням, але пізніше, відповідач з незрозумілих причин, вирішив оскаржити судове рішення, що набрало законної сили. При цьому сам просив задоволити заявлений до нього позов і розглянути справу за його відсутності. Посилаючись на зазначене просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області - без змін.
У додаткових поясненнях у справі представниця апелянта повторно наголосила, що ОСОБА_1 не визнавав і не визнає позов про стягнення аліментів у розмірі 7000 грн щомісячно на кожну дитину та, усвідомлюючи свій обов`язок щодо утримання та виховання неповнолітніх дітей згідний сплачувати на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти у розмірі не більшому по 3500 грн щомісячно на кожну дитину та до досягнення кожною дитиною повноліття. Вказує на те, що грошові перекази, здійснені відповідачем ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 на вимогу позивачки, а саме шантажем. Оскільки позивачка, як дружина ОСОБА_1 , зберігала всі особисті речі відповідача, а також ключі від квартири батьків відповідача, які померли, та вимагала взамін перерахування їй коштів у сумі 14000 грн. Особисті речі та ключі були повернуті представнику відповідача після роз`яснення її наслідків настання кримінальної відповідальності.
Рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу не оскаржується і рішення суду у цій частині відповідно до ст.. 273 ЦПК України набрало законної сили.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Результат наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню можливе, зокрема, за умов: визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.
У пункті 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Задовольняючи вимоги позову та визначаючи розмір аліментів в сумі по 7000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, віку дітей, розміру прожиткового мінімуму, встановлений ЗУ «Про державний бюджет на 2024» для дитини відповідного віку, визнання позову відповідачем.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд.
Матеріалами справи встановлено та не оспорюється те, що сторони є батьками неповнолітніх - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із позивачкою. Відповідач проживає у Чеській республіці.
Відповідно до заяви про визнання позову відповідачем та розгляд справи за його відсутності від 09.09.2024 вбачається, що відповідач був обізнаний про розгляд справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У заяві також визнає факт отримання ним позовної заяви та доданих до неї матеріалів, зазначає, що зміст позовної заяви йому відомий. Вказує, що заявлений ОСОБА_2 позов ним визнається у повному обсязі. Проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечує та просить такий задовольнити. Правові наслідки визнання відповідачем позову йому відомі (а.с. 29). У поданій заяві також зазначені контактні дані, зокрема, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_6 .
У апеляційній скарзі представник відповідача не заперечує факту подання ОСОБА_1 зазначеної вище заяви, заперечує лише визнання ним позову в частині стягнення аліментів у сумі по 7000 грн на кожну дитину щомісячно. Водночас такі твердження є голослівними, не підтвердженні жодними доказами та спростовуються змістом зазначеної вище заяви, підписаної апелянтом особисто. Так само подана заява спростовує твердження апелянта про те, що копію позовної заяви ним не було отримано, як і те, що документи надіслані електронним листом на електронну пошту відповідача, також ним не отримані, так як відповідач нею не користується. При цьому у заяві від 09.09.2024 серед контактних даних зазначає саме цю електронну адресу. 
Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
При цьому, діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей.
Згідно зі ст. 141  СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Необхідність визначення розміру аліментів по 3500 грн на кожну дитину з посиланням на те, що апелянт вимушено перебуває за кордоном, де має мінливий та нестабільний дохід, не беруться до уваги, оскільки, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.  
Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц.
Крім цього, сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою для звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16.
Щодо порушення норм процесуального права апелянт зазначає, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі, тоді як повноваження адвоката позивача належно не підтверджено, зокрема, адвокатом Кривкою П.П. до позовної заяви додано ордер, який згенеровано в Електронному суді втім, такий не відповідає формі затвердженій Раді адвокатів України, оскільки не має QR-коду та серію, номер. Також адвокатом не додано документи, на підставі яких адвокат представляє інтереси позивачки за дорученням, а також Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» або 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. 
У разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина сьома статті 62 ЦПК України).
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.  Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. 
Зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» випливає, що ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору (договір про надання правничої допомоги чи, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги). 
Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги
Матеріалами справи встановлено, що до позовної заяви представником скаржниці додано ордер, сформований в системі «Електронний суд» на підставі ордеру № АО 1138580 від 2024-08-28, при цьому копії ордеру АО 1138580 від 2024-08-28 до позовної заяви не додано. 
Разом з тим, це не є безумовною підставою для скасування судового рішення, яке по суті є законним, зважаючи на те, що такий ордер був долучений представником позивачки у суді апеляційної інстанції до відзиву на апеляційну скаргу та те, що заперечень з боку позивачки щодо повноважень адвоката не надходило, що свідчить про відсутність спору з цього приводу.
Щодо поданої апелянтом заяви про скасування рішення суду першої інстанції та повернення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з відсутністю у справі Доручення або Рішення Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги № 30/24 від 28.08.2024 про надання безоплатної правничої допомоги ОСОБА_2 , то таке судом до уваги не береться, оскільки, як вище зазначено, це не є єдиною підставою для оформлення ордеру, такий може бути оформлений, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги. Вимагати подання договору або свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю за наявності ордеру немає правових підстав.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Вирішуючи справу суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, та ухвалив рішення згідно із законом.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представниця - адвокатка Гренджа Вікторія Юріївна, залишити без задоволення.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 02 травня 2025 року.
Головуючий:
Судді: