П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/2903/24-а 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Кушнір В.О. 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
28 травня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання: Човган А.В.
представника позивача: Боднар О.О.
представника відповідача: Орленка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
Акціонерне товариство "Чернівціобленерго" (далі Чернівціобленерго) звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило:
-визнати бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році протиправною;
-зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для акціонерного товариства "Чернівціобленерго" економічно обґрунтований тариф, у відповідності до затвердженої постановою НКРЕКП від 09.12.2023р. №2346 структури тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік;
-стягнути на користь Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 175 435 000,00грн (без ПДВ) у рахунок відшкодування шкоди (збитків), завданих протиправною бездіяльністю Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за не встановлення економічно обґрунтованих тарифів за розподіл електричної енергії за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.01.2025 в задоволенні позову відмовлено.
Позивач, частково не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що АТ "Чернівціобленерго" в розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії" є оператором системи розподілу, у зв`язку з чим 28.09.2023 року останнім подана заява про встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії вх.№Т-125/23.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.12.2023 року №2346 ''Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ "Чернівціобленерго" із застосуванням стимулюючого регулювання'' на період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року (включно) встановлено тариф на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні: для першого класу напруги 187,81грн/МВт-год (без ПДВ); для другого класу напруги 1 462,19грн/МВт-год (без ПДВ); та встановлено структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 12.03.2024 року №487 ''Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП'', а саме її пунктом 5 - у підпункті 1 пункту 1 постанови від 09.12.2023 року №2346 цифри та слово 31 березня замінено цифрами та словом 30 червня.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.06.2024 року №1188 ''Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП'', а саме її пунктом 5 - у підпункті 1 пункту 1 постанови від 09.12.2023 року №2333 цифри та слово з 01 січня 2024 по 30 червня 2024 (включно) виключено.
Як стверджує позивач, останній неодноразово звертався до відповідача із обґрунтуваннями необхідності перегляду тарифів на послугу з розподілу електричної енергія а приведення її до рівня, який буде покривати затверджену для АТ "Чернівціобленерго" на 2024 рік структуру тарифу.
Станом на день звернення позивача з позовом тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні відповідачем не змінювались.
Позивач вважаючи тарифи, затверджені товариству з 01.01.2024 року необґрунтованими, дефіцитними, а бездіяльність відповідача, що полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для АТ "Чернівціобленерго" у 2024 році протиправною, звернувся до суду з даним позовом.  
Приймаючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог  щодо зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для акціонерного товариства "Чернівціобленерго" економічно обґрунтований тариф, у відповідності до затвердженої постановою НКРЕКП від 09.12.2023р. №2346 структури тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік та стягнення на користь Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 175 435 000,00грн (без ПДВ) у рахунок відшкодування шкоди (збитків), завданих протиправною бездіяльністю Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за не встановлення економічно обґрунтованих тарифів за розподіл електричної енергії за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року, не оскаржується, а тому виходячи із норм ч.1 ст.308 КАС України, правова оцінка останньому в цій частині колегією суддів не надається. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Господарський кодекс України (далі - ГК) серед засобів державного регулювання господарської діяльності передбачає регулювання цін і тарифів. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку (стаття 12).
За приписами статті 191 ГК державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку. Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України «Про ціни і ціноутворення» 21.06.2012 5007-VI (далі Закон № 5007-VI).
Позивач належить до суб`єктів природних монополій, отже, дія цього Закону поширюється і на спірні правовідносини.
Відповідно до статті 8 Закону №5007-VI, державна цінова політика у сфері діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках реалізується відповідно до законодавства про природні монополії та інших законів України.
Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону № 5007-VI державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації). Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.
Частинами другою і третьою статті 15 Закону № 5007-VI визначено гарантії, що надаються суб`єктам господарювання під час державного регулювання цін:
Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.
Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.
Ці гарантії поширюються на усіх суб`єктів господарювання, щодо яких застосовується державне регулювання цін, зокрема і на позивача.
Водночас, статтею 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII) зазначено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
У п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону № 1540-VIII закріплено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор: встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.
Гарантія, передбачена ч. 2 і 3 ст. 15 Закону № 5007-VI, спрямована на захист прав та інтересів суб`єктів господарювання, щодо яких застосовуються заходи державного регулювання, а ключовим для застосування зазначених гарантій є встановлення державних регульованих цін в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру.
Законодавець не розмежовує адміністративно-правову природу діяльності регуляторів і як наслідок застосування вищевказаних гарантій не залежить від такої. Відтак, вище зазначені гарантії поширюються і на випадки, коли державні регульовані ціни встановлені відповідними національними комісіями.
Такий висновок,  опосередковано підтверджується також тим, що при внесені змін до частини 4 ст. 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» (Законом № 499-VIII від 02.06.2015) державні колегіальні органи (якими є Національні комісії) згадуються в одному рядку з Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування як особи, які під час встановлення державних регульованих цін на товари до складу таких цін обов`язково включають розмір їх інвестиційної складової частини.
Отже, ч. 2 і 3 ст. 15 Закону № 5007-VI, поширюється на правовідносини щодо встановлення НКРЕКП державних регульованих тарифів для відповідних суб`єктів господарювання - суб`єктів природних монополій, до яких належить і позивач.
Як  визначено ст.3 Закону №1540-VIII, регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, в тому числі, формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.
Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
За змістом статті 14 Закону №1540-VIII рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.
Відповідно до п. 1.2 Порядку №1175, встановлення тарифів - встановлення (зміна), у тому числі перегляд та уточнення, зокрема серед прогнозного року, тарифів на послуги з розподілу електричної енергії для ліцензіатів.
Пункти 2.1, 2.2 вказаного Порядку №1175 визначають, що для встановлення тарифів, для перегляду тарифів при переході на стимулююче регулювання ліцензіат подає до НКРЕКП заяву за формою, наведеною в додатку 1до цього Порядку, та наведено перелік документів, які слід подати у друкованій та електронній формах.
Пунктом 2.2. цього Порядку №1175 передбачено, що для перегляду тарифів при переході на стимулююче регулювання ліцензіат подає до НКРЕКП заяву (за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку), документи, визначені у пункті 2.1 цього Порядку, та додатково такі документи:
1) звіт про незалежну оцінку активів, проведену відповідно до Методики оцінки активів суб`єктів природних монополій, суб`єктів господарювання на суміжних ринках у сфері комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 12.03.2013 № 293, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2013 за № 522/23054, та зведену інформацію, підготовлену на базі звіту про незалежну оцінку активів, яка має містити дані щодо вартості активів ліцензіата до застосування коефіцієнтів фізичного зносу та оптимізації, дані щодо середньозваженого фізичного зносу активів ліцензіата та загального коефіцієнта завантаження і оптимізації активів, а також дані щодо довжини ліній (по трасі/по колу) за рівнями напруги, загальної кількості та потужності підстанцій високої та окремо низької напруги із зазначенням середньозважених показників за вартістю заміщення (відтворення) цих активів, фізичного зносу та коефіцієнта оптимізації для кожної такої групи активів;
2) рецензію звіту про незалежну оцінку активів, зроблену рецензентами, які працюють в органі державної влади, який здійснює державне регулювання оціночної діяльності;
3) копію звіту про аудит фінансової звітності або консолідованої фінансової звітності діяльності ліцензіата, проведений незалежним аудитором за останній календарний рік (подається при наданні матеріалів на встановлення тарифів на 2020 рік та в подальшому);
4) копію порядку розподілу активів, витрат та доходів між видами господарської діяльності та наказу про його затвердження;
5) розрахунок регуляторної бази активів, яка сформована на дату переходу на стимулююче регулювання, з урахуванням пунктів 2.2 та 2.3 розділу II «Порядку визначення регуляторної бази активів суб`єктів природних монополій у сфері електроенергетики», затвердженого постановою НКРЕКП від 11.07.2013 № 899 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.07.2013 за № 1221/23753; далі - Порядок №899);
6) розрахунок базових рівнів операційних контрольованих витрат та операційних неконтрольованих витрат за діяльністю з розподілу електричної енергії (у друкованій та електронній формах);
7) план заходів із забезпечення підвищення достовірності даних для здійснення моніторингу якості послуг (зокрема, шляхом створення систем реєстрації відключень в електричних мережах 6 - 150 кВ) (у друкованій та електронній формі).
Відповідно до п.2.3 Порядку для уточнення тарифів ліцензіат подає до НКРЕКП заяву (за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку) та документи, визначені у пункті 2.1 цієї глави, у друкованій та електронній формах з уточненням даних на прогнозний рік регуляторного періоду, на який встановлюються тарифи.
Пунктами 3.1. та 3.2 Порядку закріплено, що заява про перегляд тарифів та додані до неї відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 глави 2 цього Порядку документи подаються до НКРЕКП не пізніше ніж за 90 днів до початку регуляторного періоду, з якого будуть встановлюватися тарифи.
Заява про уточнення тарифів та додані до неї відповідно до пункту 2.3 глави 2 цього Порядку документи подаються до НКРЕКП за 90 днів до початку кожного року регуляторного періоду.
Вищенаведене дає підстави для висновку, що встановлення (зміна, у тому числі перегляд та уточнення) тарифів може відбутися і посеред року, і для цього ліцензіат мав подати до НКРЕКП заяву та відповідні документи згідно з розділом 2 Порядку № 1175.
Частиною четвертою статті 17 Закону № 1540-VIII встановлено, що порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджені Регулятором, мають бути недискримінаційними і прозорими та підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті Регулятора та в офіційному друкованому виданні. При розробленні та затвердженні зазначених методик Регулятор має забезпечити, щоб суб`єкти природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг отримали належні стимули на коротко- та довгостроковий періоди щодо підвищення ефективності, ліквідації перехресного субсидіювання між видами діяльності та групами споживачів, сприяння ринковій інтеграції та безпеці постачання.
У разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості. Такі порядки (методики) повинні сприяти використанню місцевих, відновлюваних та вторинних енергетичних ресурсів, а також сприятливих до навколишнього природного середовища технологій.
Отже, законодавцем визначена процедура визначення розміру тарифів на надання комунальних послуг та їх структури шляхом подання ліценціатом відповідних заяв з підтверджуючими документами, за наслідком чого у регулятора виникає обов`язок проведення аналізу економічної обґрунтованості сформованих ліцензіатом статей витрат у структурі тарифів (зокрема з метою недопущення необґрунтованого зростання тарифів до споживачів) шляхом прийняття відповідних постанов, які можуть бути оскаржені ліцензіатами з дотриманням законодавчо встановленого строку.
З матеріалів справи з`ясовано, що 28.09.2023 АТ «Чернівціобленерго» звернулося до відповідача із заявою про встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, з усіма необхідними додатками.
Відповідно до додатків до цієї заяви-«Структура тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання Акціонерного товариства «Чернівціоблеенерго» на 2024 рік» та «Розрахунок прогнозованого необхідного доходу від здійснення діяльності з розподілу електричної енергії на регуляторний період з 2021 року до 2024 року, Акціонерного товариства «Чернівціоблеенерго» на 2024 рік» необхідний дохід позивача, тобто такий, що забезпечує здійснення діяльності з розподілу електричної енергії, має складати 2121538 грн.  
Проектом постанови НКРЕКП про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії на 2024 рік від 09.12.2023 року було передбачено поетапне підвищення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, зокрема зазначено: 
1. Установити  Акціонерному товариству «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО»:
1) на період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні:
для першого класу напруги – 187,81 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість);
для другого класу напруги – 1 462,19 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість);
2) на період з 01 квітня 2024 року по 30 червня 2024 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні:
для першого класу напруги – 219,32 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість);
для другого класу напруги – 1 672,77 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість);
3) на період з 01 липня 2024 року по 31 грудня 2024 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні:
для першого класу напруги – 258,70 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість);
для другого класу напруги – 1 936,00 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість);
4) структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік згідно з додатком.
Саме такий тариф забезпечував позивачу покриття витрат у структурі тарифу.
Тобто, НКРЕКП враховуючи той факт, що тарифи для Чернівціобленерго на відміну від інших ОСР не змінювались протягом 2024 року, вирішив поетапно збільшувати тариф протягом 2024 року.
Наведене знайшло своє відображення в Обґрунтуванні щодо прийняття постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання», в якому для ОСР (в тому числі АТ «Чернівціобленерго») було передбачено три етапи підвищення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії протягом 2023 року, а саме – з 1 січня 2024 року, з 1 квітня 2024 року та з 1 липня 2024 року.  
Однак, на засіданні НКРЕКП, яке проводилося у формі відкритого слухання, та на підставі заяви АТ «Чернівціобленерго» про встановлення тарифів, а також розрахункових документів, що використовувалися від час проведення таких розрахунків, підприємству встановлювалися тарифи на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання шляхом прийняття постанови №2346 від 09.12.2023, відповідно до якої:
Установлено акціонерному товариству "Чернівціобленерго":
1) на період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2024 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії на рівні: для першого класу напруги - 187,81 грн./МВт*год (без врахування податку на додану вартість); для другого класу напруги 1462,19 грн./МВт*год (без врахування податку на додану вартість);
2) структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік згідно з додатком.
На засіданні НКРЕКП, яке відбулось 12.03.2024 у формі відкритого слухання, прийнято рішення щодо продовження дії чинних тарифів для Ліцензіатів.
Так, пунктом 5 постанови НКРЕКП від 12.03.2024 №487 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» вирішено у підпункті 1 пункту 1 постанови №2346 від 09.12.2023 цифри та слово «31 березня» замінити цифри та слово «30 червня».
Крім того, на засіданні НКРЕКП, яке відбулося 26.06.2024 у формі відкритого слухання, прийнято рішення щодо продовження дії чинних тарифів для Ліцензіатів.
Так, пунктом 5 постанови НКРЕКП від 26.06.2024 №1188 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» вирішено у підпункті 1 пункту 1 постанови НКРЕКП від 09.12.2023 №2346 слова та цифри "на період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року (включно)" виключити.
Позивач зазначає, що встановлення НКРЕП тарифів на послуги з розподілу електричної енергії на такому рівні, не покриває витрати Товариства на надання вказаних послуг. 
При цьому, просить звернути увагу на те, що відповідач не враховував ні документів наданих ОСР для встановлення економічно обгрунтованого тарифу на 2024 рік, ні зауважень позивача до проекту Постанов про встановлення тарифів.  
Таким чином, наприкінці 2023 року для всіх ОСР України була затверджена річна структура тарифів на розподіл на 2024 рік (сума доходу, який має отримати кожна компанія за рік для покриття своїх економічно обґрунтованих витрат) та тарифи на розподіл. Однак, як стверджує позивач, для Чернівціобленерго, в порівнянні з іншими,  встановлено збитковий тариф, ще не покриває необхідні витрати, згідно затвердженої структури тарифів.
Так, позивачем для прикладу щодо дискримінаційного підходу НКРЕКП до Чернівціобленерго надано інформацію по діючим тарифам на 2024 рік для різних ОСР України в таблиці № 1, що є додатком до позовної заяви.
Із вказаної інформації видно, що для Чернівціобленерго встановлено тариф для 2-го класу (стосується 99 % усіх споживачів) на рівні 1462,19 грн без ПДВ в той же час, як для інших областей встановлено наступні тарифи: Хмельницький 2019,05 грн без ПДВ, Івано-Франківськ 2131,79 грн без ПДВ, Тернопіль 2126,05 грн без ПДВ, Вінниця 2028,18 грн без ПДВ.
Також АТ «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО»  зазначено, що останнє є одним із лише п`яти товариств (АТ«ЖИТОМИРОБЛЕНЕРГО», ПРАТ «КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО», ПРАТ «РІВНЕОБЛЕНЕРГО», АТ «ЧЕРНІВЦІОБЛЕНЕРГО», АТ «ХЕРСОНОБЛЕНЕРГО»), яким тарифи на послуги з розподілу електричної енергії, протягом 2024 року не піднімалися, тоді як для решти підприємств були двічі підняті тарифи на послуги з розподілу електричної енергії.
Колегія суддів звертає увагу, що представником  відповідача під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні, не спростовано жодного із наведених доводів позивача. При цьому, останній не зміг пояснити, з яких критеріїв виходив відповідач при встановленні тарифів на послуги з розподілу електричної енергії для позивача, в порівнянні з іншими суб`єктами господарювання, а також чи досліджувалося  НКРЕКП  питання  щодо економічно обґрунтованості встановленої ціни. 
Відповідач, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, посилається виключно на те, що позивачем не оскаржувалася  ні постанова НКРЕКП від 12.03.2024 № 487 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» (додається разом з обґрунтуванням), вирішено цифри та слово «31 березня» замінити цифрами та словом «30 червня», ні постанова  Постанову № 2346 (у тому числі зі змінами), зокрема з питання її економічної необґрунтованості.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що НКРЕКП при прийнятті Постанови № 2346 усвідомлював, що встановлений нею тариф на послуги з розподілу електричної енергії на період з 1 січня по 31 березня 2024 рік для споживачів та операторів установок зберігання енергії не покривав структуру тарифу, підлягав підвищенню протягом 2024 року, а саме з 1 квітня 2024 року та з 1 липня 2024 року.
Здійснюючи аналіз обставин, які дають змогу встановити факт протиправної бездіяльності відповідача, варто зауважити, що одним із принципів діяльності НКРЕКП є недопущення дискримінації. 
Водночас, Законом України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012, №5207-VI визначено поняття «непрямої дискримінації» під якою розуміють ситуацію, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач у справі в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, діяльність якого має відповідати принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП]), заява N 33202/96, п. 120, ECHR  2000-I, "Онерїлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR           2004-XII, Megadat.com      S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, n. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові та інші інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онерїлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).
Принципи діяльності НКРЕКП та принципи здійснення ціноутворення через проведення тарифної політики, вимагають від останнього діяти справедливо, прогнозовано, ефективно, не допускати дискримінації, приймати економічно обґрунтовані тарифи.
Розсуд НКРЕКП при здійсненні тарифної політики є обмеженим наведеними принципами та Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії.
При цьому його повноваження в силу їх публічно-правової природи фактично кореспондуються в обов`язок діяти правильно, використовуючи свої повноваження з метою, з якої це повноваження було надано, зокрема встановлення (зміна) економічно обґрунтованих тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, які б перекривали структуру тарифу та уможливили розвиток ОСР.
Дискреційні повноваження НКРЕКП не дають їй право діяти свавільно, всупереч меті своєї діяльності, та безумовно мають перебувати під судовим контролем суду адміністративної юрисдикції.
Варто звернути увагу і на те, що відповідно до пункту 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-ІХ дискреційне повноваження це повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано;
Здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків (частина третя статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 року, №2073-ІХ).
Отже, дискреційні повноваження НКРЕКП це не безконтрольна діяльність, а інструмент який здійснюється за певним алгоритмом дій, з метою реалізації владних повноважень.
Крім цього, Законом України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 року, №5207-VI визначено організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 цього Закону під непрямою дискримінацією розуміють ситуацію, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 року, №5207-VI його дія поширюється на відносини між юридичними особами публічного та приватного права, місцезнаходження яких зареєстровано на території України, а також фізичними особами, які перебувають на території України.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.11.2022 у справі №9901/480/19 зазначила, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
За своєю правовою природою бездіяльність суб`єкта публічної адміністрації оскаржується у разі неприйняття адміністративного акта у встановлений законом строк або зволікання з розглядом справи.
Як вказує позивач та не спростовано відповідачем, Постановою НКРЕКП від 09.12.2023 року N2346 для АТ «Чернівціобленерго» тариф на послуги з розподілу електричної енергії на 2024 рік для споживачів та операторів установок зберігання енергії, не покривав структуру тарифу та відповідно був економічно необґрунтованим, що суперечить положенням Закону №2019 та Постанови №1175.
НКРЕКП зобов`язано було встановити для позивача економічно обґрунтований тариф на 2024 рік, який би перекривав структуру тарифу, однак неведеного не було здійснено.
Прийняття НКРЕКП постанови від 12.03.2024 року № 487 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 09.12.2023 № 2346», всупереч Обґрунтуванню щодо прийняття постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання», залишало не змінним тариф на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2024 рік.
Наведеними актами, фактично продовжувалась дія первинного тарифу, який мав бути тимчасовий.
Саме в цьому полягає протиправність бездіяльності НКРЕКП, яка не вчинила жодних дій щодо встановлення економічно обґрунтованого тарифу. При цьому для інших ОСР такі тарифи були встановлені, що свідчить про функціональну можливість встановити (змінити) тариф на послуги з розподілу електричної енергії.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення» від 21.06.2012 року, №5007-VI державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).
А відповідно до частини другої статті 15 цього Закону установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.
Тобто регулятор зобов`язаний встановлювати економічно обґрунтовані тарифи.
При цьому, твердження відповідача щодо того, що жодним нормативно-правовим актом не зобов`язано НКРЕКП здійснювати поетапне підняття тарифу і, що такі повноваження є дискреційними, є не логічними та суперечать наведеному вище.
Колегія суддів повторно звертає увагу, що повноваження по встановленню економічно обґрунтованого тарифу витікають з правової природи Регулятора, який зобов`язаний діяти послідовно, не допускати дискримінації, та бути розсудливим.
Позивач у позові зазначив, що в результаті бездіяльності Регулятора він не зміг повною мірою забезпечити фінансування своїх необхідних операційних витрат-виконати програму ремонтів, здійснити повні оплати оператору системи передачі за послуги з диспетчеризації та передачі електричної енергії, виконати інвестиційну програму, повну підготовку до зими та забезпечити такий рівень оплати правці своїх працівників, який би відповідав рівню інших ОСР.
Окрім цього, на сьогоднішній день, він опинився в ситуації коли внаслідок не перегляду тарифу на послуги з розподілу електричної енергії у нього виник критичний дефіцит обігових коштів, що ставить його в нерівні умови з іншими ОСР.
Наведене доводиться наявними у справі листами позивача, які адресовані НКРЕКП та актом його перевірки.
Щодо неналежного способу захисту порушеного права, то колегія суддів звертає увагу на особливості адміністративної юрисдикції, згідно якої її завданням є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
До основних засад, окрім іншого, віднесено принципи диспозитивності.
Принцип диспозитивності надає позивачу право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені його права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом в тому числі визнання бездіяльності протиправною.
Отже, згідно принципу диспозитивності, саме позивач визначає спосіб порушеного права, відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, а суд, у відповідності до принципу офіційності, сприяє  йому в реалізації цього права, керуючись ідеями справедливості.
Суд не ставить перед собою мету визначити який спосіб захисту порушеного права для позивача є більше доцільним у цих правовідносинах. 
Разом з цим, способи захисту порушеного права, які наведенні в статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, не є вичерпними, що зокрема слідує з положень її пункту 10 частини другої, згідно якого у разі задоволення позову суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. 
Позивач обрав спосіб захисту права шляхом визнання бездіяльності протиправною, що відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році  протиправною, підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції  та  дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317   КАС України    підставами для скасування судового рішення суду першої  інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  в цій частині нову постанову про  задоволення позову.
Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає частковому  задоволенню то на користь позивача підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень частина судового збору за подання позовної заяви (за одну позовну вимогу немайнового характеру, з урахуванням коефіцієнту 0,8)-2422,40 грн. та в повному обсязі судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги-3633,60 грн. 
Керуючись ст.ст.242,  243, 245, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" задовольнити.
Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року скасувати в частині відмови у визнанні бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році протиправною.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» у 2024 році.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути на користь Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг судові витрати (судовий збір) в розмірі 6056 грн.  

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.