ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 369/13642/17
провадження № 61-14961св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - Компанія «SEATRANS MANAGEMENT LP»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонова Тетяна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Оксана Олександрівна, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г. І.,
	
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2017 року Компанія «SEATRANS MANAGEMENT LP» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просила:
 
визнати договір позики від 23 жовтня 2015 року, укладений між позикодавцем- юридичною особою за законодавством Шотландії Компанією «SEATRANS MANAGEMENT LP» та позичальницею - громадянкою України ОСОБА_1 на суму 780 000 доларів США, удаваним правочином та таким, що вчинено з метою приховання іншого правочину - договору надання посередницьких послуг на придбання нерухомого майна з елементами договору комісії;
 
визнати фіктивним договір дарування, укладений 13 квітня 2017 року між дарувальницею ОСОБА_1 і обдаровуваною ОСОБА_2 , про дарування нежитлового приміщення в об`єкті житлової нерухомості загальною площею 886,6 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 ;
 
визнати за Компанією «SEATRANS MANAGEMENT LP» право власності на об`єкт нерухомості - групу нежитлових приміщень загальною площею 886,6 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
РішеннямКиєво-Святошинського районного суду Київської області від                            04 серпня 2023 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено спрямованості волі сторін в правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені договором позики. Оскільки позовні вимоги про визнання фіктивним договору дарування та визнання за компанією права власності на спірний об`єкт нерухомості є похідними від вимог про визнання договору позики удаваним правочином, тому такі вимоги задоволенню також не підлягають.
 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Компанія «SEATRANSMANAGEMENT LP» подала до суду апеляційну скаргу.
 
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 серпня                   2023 року скасовано, позов залишено без розгляду.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, розглянувши спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у пункті 10 договору позики від                23 жовтня 2015 року, укладеного між Компанією «SEATRANS MANAGEMENT LP» та ОСОБА_1 , сторони передбачили, що спори, що виникають у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням цього договору, підлягають вирішенню відповідно до процесуального права Шотландії. 
 
Оскільки між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов -залишенню без розгляду, на підставі пункту 12 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
06 листопада 2024 року Компанія «SEATRANS MANAGEMENT LP» через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року.
В касаційній скарзі заявник просить вказане судове рішення та передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржена постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
Ухвалою Верховного Суду від 16 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
09 січня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
23 жовтня 2015 року між юридичною особою за законодавством Шотландії Компанією «SEATRANS MANAGEMENT LP» (позикодавцем) та громадянкою України ОСОБА_1 (позичальником) було укладено договір позики на суму 780 000 доларів США з метою придбання нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зі строком повернення до 23 жовтня 2018 року.
 
У пункті 10 зазначеного договору сторони дійшли згоди про те, що спори, які виникають у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням цього договору, підлягають вирішенню відповідно до процесуального права Шотландії.  
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції  в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Зазначеним вимогам закону оскаржена постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
 
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
 
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Згідно з частинами першою, третьою статті 3 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій. Розгляду і вирішення справи.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, у формі, коли хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.
Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У випадках, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом може бути визначено за угодою сторін.
Стаття 4-1 Закону України «Про міжнародне приватне право» учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами. Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України.Угода про вибір суду не може передбачати зміну виключної підсудності справи з іноземним елементом судам України. Недійсність правочину, складовою частиною якого є угода про вибір суду, не тягне за собою недійсність угоди про вибір суду.
Зі змісту статті 497 ЦПК України, статей 4-1, 75-77 Закону України «Про міжнародне приватне право» вбачається, що при визначенні підсудності цивільних справ за участі іноземного елемента можуть мати місце договірна, загальна, альтернативна та виключна підсудність. 
Відповідно до договірної підсудності сторони заздалегідь своєю угодою можуть обрати будь-який судовий орган певної країни, який вони визнають компетентним при розгляді їх цивільної справи. 
При цьому з аналізу статей 76, 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» випливає, що у випадку наявності між сторонами договору, в якому встановлена умова про договірну підсудність справи іноземним судам, суди України не мають права розглядати спори між сторонами спору, які уклали угоду про розгляд спорів у іноземному суді, за виключенням випадків, коли такий спір відноситься до переліку справ, визначених у статті 77 Закону, що підпадають під виключну юрисдикцію судів України.
Підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт (пункт 1 частини першої статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Отже, підсудність судам України є виключною в справах з іноземним елементом якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.
У справі, яка переглядається, встановлено, що 23 жовтня 2015 року між юридичною особою за законодавством Шотландії Компанією «SEATRANS MANAGEMENT LP» (позикодавцем) та громадянкою України ОСОБА_1 (позичальником) було укладено договір позики на суму 780 000 доларів США з метою придбання нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зі строком повернення до 23 жовтня 2018 року.
 
У пункті 10 зазначеного договору сторони дійшли згоди про те, що спори, які виникають у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням цього договору, підлягають вирішенню відповідно до процесуального права Шотландії.  
 
Разом із цим, звертаючись до суду із вказаним позовом, Компанія «SEATRANS MANAGEMENT LP» просила: 
 
визнати договір позики від 23 жовтня 2015 року, укладений між Компанією «SEATRANS MANAGEMENT LP» та ОСОБА_1 , удаваним правочином, який вчинено з метою приховання іншого правочину - договору надання посередницьких послуг на придбання нерухомого майна;  
 
визнати фіктивним договір дарування від 13 квітня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про дарування нежитлового приміщення в об`єкті житлової нерухомості, загальною площею 886,6 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
 
визнати за Компанією «SEATRANS MANAGEMENT LP» право власності на об`єкт нерухомості - групу нежитлових приміщень, загальною площею 886,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
З наведеного вбачається, що спір між сторонами у цій справі виник насамперед з приводу вищевказаного нерухомого майна, а позовних вимог, які б стосувалися саме невиконання чи неналежного виконання умов договору позики, позивачем не заявлено.
 
При цьому апеляційний суд не звернув уваги на те, що нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, у зв`язку із чим цей спір, відповідно до статті 77 Закону України «Про міжнародне приватне право», підпадає під виключну юрисдикцію судів України.
 
При таких обставинах відсутні підстави вважати, що указаний спір може бути переданий за угодою сторін на вирішення суду іншої держави. 
 
Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 12 частини першої статті 257 ЦПК України.
 
З огляду на зазначене, колегія суддів Верховного Суду вважає доводи касаційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування постанови апеляційного суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
 
Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Компанії «SEATRANS MANAGEMENT LP» задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов