ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 р.	Справа № 440/15056/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2025, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 12.02.25 року по справі № 440/15056/24
          за позовом           Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства  
          до           Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області                   
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Перший заступник керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області (далі по тексту – прокурор) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України (далі – Держлісагентство, перший позивач), Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (далі – Північно – Східне МУЛМГ, другий позивач) до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (далі по тексту – Новосанжарська селищна рада, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.12.2023 № 02-28/1025 з прийняттям рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч.ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України;
- зобов`язати Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.12.2023 № 02-28/1025 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозаліснених у порядку, визначеному ч.ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.
В обґрунтування позову керівник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області зазначив, що протиправна бездіяльність Новосанжарської селищної ради, яка полягає у невинесенні на розгляд сесії подання Північно - Східного МУЛМГ від 28.12.2023 № 02-28/1025 щодо ухвалення рішення про віднесення до самозалісених земель земельних ділянок з кадастровими номерами 5323482200:00:004:0489 площею 10,4020 га, 5323482800:00:003:0314 площею 3,6475 га, 5323482800:00:004:0081 площею 4,6015 га, 5323483200:00:002:0060 площею 6,7168 га, 5323483203:03:007:0002 площею 1,6588 га, 5323485000:00:002:0030 площею 1,7410 га, 5323485000:00:002:0031 площею 0,6853 га, 5323485500:00:003:0362 площею 12,8168 га та 5323486700:00:001:0247 площею 1,6403 га, порушує встановлену приписами Земельного кодексу України (далі - ЗК України) процедуру віднесення земель до самозалісених та перешкоджає реалізації політики держави у сфері охорони самосійних лісів, визначеної, зокрема, Законом України "Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року", а тому, враховуючи відсутність звернення до суду з відповідним позовом Держлісагентства та Північно-Східного МУЛМГ (територіального органу Держлісагентства, повноваження якого поширюються на Полтавську область), як органів державної влади, уповноважених на захист інтересів держави у сфері охорони самосійних лісів, у прокурора виникли підстави для звернення з цим позовом у порядку статті 53 КАС України з метою захисту державного та суспільного інтересу у збереженні самосійних лісів.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 440/15056/24, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/15056/24 за позовом першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У відзиві на позовну заяву відповідач просив залишити позовну заяву прокурора без розгляду, оскільки ним не обґрунтована наявність підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 по справі № 440/15056/24 клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.
Позовну заяву першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття судового рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновку суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права (статті 23 Закону України «Про прокуратуру»), порушення норм процесуального права, (статей 9, 53, 54, 240, 242 КАС України), ігнорування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 у справі № 440/15056/24 про залишення позовної заяви без розгляду, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про наявність у прокурора процесуальної можливості звернення до суду в інтересах держави в особі Держлісагенства та Північно – Східного МУЛМГ, оскільки останніми, як уповноваженими органами, у судовому порядку не вживалися заходи щодо зобов`язання Новосанжарської селищної ради розглянути на сесії ради подання Північно-Східного МУЛМГ від 28.12.2023 №02-28/1025 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному частинами 2, 3, 5 статті 57-1 Земельного кодексу України (далі – ЗК України).
На переконання прокурора, враховуючи обставини щодо обізнаності позивачів про наявні порушення інтересів держави та характер наданих на запити прокурора відповідей, наявний виключний випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженими органами функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.
Стверджував, що обраний прокурором спосіб захисту права спрямований на захист інтересів держави у сфері охорони самозалісених земель та на спонукання відповідача належно виконувати покладені законодавством зобов`язання щодо охорони лісових ресурсів, тобто, виключно з метою не залишення незахищеними інтересів держави, прокурор із дотриманням належної процедури, реалізуючи представницькі повноваження, виконав субсидіарну роль та замінив в судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснив захисту.
З посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.02.2020 по справі № 240/2400/19, від 19.08.2021 по справі № 807/2245/16, від 06.12.2021 у справі №823/1833/16, від 11.08.2023 у справі №560/10015/22, наполягав, що бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі – Закон № 1697-VII), прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Водночас, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу та є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва інтересів держави прокурором.
Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що прокурор у позовній заяві визначив орган, в особі якого він звернувся до суду та захищає інтереси держави, який не має самостійного права на звернення із цим позовом, тобто не може набути статусу позивача, переконував, що згідно із «Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.10,2014 № 521 (далі – Положення № 521), Держлісагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства та основними завданнями якого є: 1) реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства; 2) внесення на розгляд Міністра захисту довкілля та природних ресурсів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. У свою чергу, Північно-Східне МУЛМГ підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органом, який забезпечує, зокрема, ведення моніторингу лісів, бере участь у виконанні загальнодержавних програм відтворення лісів тощо. Отже, Державне агентство лісових ресурсів України є самостійним державним органом, що може здійснювати захист інтересів держави у сфері охорони лісів через утворений територіальний орган - Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства та звертатись до суду з метою ефективного здійснення своїх повноважень, однак вказаний орган не реалізував таке право.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві Новосанжарська селищна рада просила суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 по справі № 440/15056/24 за позовом Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 по даній справі - без змін.
В обґрунтування відзиву стверджував про правомірність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки ані Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, ані Положенням про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Держлісагентства, ані ЛК України не передбачено повноважень вищезазначених органів на звернення до суду з позовом про зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти рішення про віднесення земельної ділянки до самозаліснених, водночас Положенням про Держекоінспекцію чітко визначено право на звернення до суду з позовом щодо визнання протиправною бездіяльності органів місцевого самоврядування. Отже, у спірних правовідносинах, прокурор у позовній заяві визначив органи, в особі яких він звернувся до суду та захищає інтереси держави, які не мають самостійного права на звернення із цим позовом, тобто не можуть набути статусу позивача.
У надісланих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях, Північно-Східне МУЛМГ, з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду України, викладену у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 826/2793/18, та лист Держлісагентства від 04.04.2025 № 12-13/1897-25, зазначило про наявність у нього законного права звертатися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів, яке буде у подальшому реалізовано у разі наявності необхідного фінансування.
У наданих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях від 29.04.2025 та від 02.05.2025 прокурор зазначив, що в порядку статті 23 Закону № 1697-VII до Північно-Східного МУЛМГ направлявся лист від 17.09,2024 №56/3-5566вих24 про надання інформації щодо самостійного вжиття Управлінням заходів для оскарження бездіяльності Новосанжарської селищної ради у судовому порядку та надання копії подань, відповідей на них, рішень уповноважених органів та іншого листування з питань потенційно самозалісених земельних ділянок на території Новосанжарської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, проте у відповідь на вказане звернення Північно-Східне МУЛМГ повідомило про відсутність передбачених кошторисом Управління бюджетних коштів, призначених для сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою до Новосанжарської селищної ради для оскарження дій територіальної громади, та просило прокуратуру вжити заходів представництва інтересів держави в особі Управління з метою забезпечення позитивного розгляду подання, направленого Управлінням на адресу Новосанжарської селищної ради.
Зазначив, що відповідні запити, спрямовані на вжиття заходів щодо оскарження дій Новосанжарської селищної ради направлялись на адресу Держлісагентства, яке у відповідь повідомило про невжиття таких дій.
З огляду на безрезультатне листування прокурора з Держлісагентством та Північно-Східним МУЛМГ, як органами державної влади, що уповноважені на захист інтересів держави у сфері охорони самосійних лісів, однак не здійснювали покладених на них функцій, стверджував, що така бездіяльність є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру в інтересах держави в особі цих органів.
05.05.2025 до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення прокурора, відповідно до яких Держлісагентство та Північно-Східне МУЛМГ, як органи державної влади, уповноважені на захист інтересів держави у сфері охорони самосійних лісів, починаючи із часу отримання листа Новосанжарської селищної ради від 21.03.2024 (з моменту поінформованості про результати розгляду подання) до 09.12.2024 (пред`явлення прокуратурою позову до суду), протягом восьми місяців, самостійно не здійснювали захист таких інтересів, що свідчить про їх бездіяльність та наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру в інтересах держави в особі цих органів.
Інші доводи є аналогічними з викладеними у позовній заяві, апеляційній скарзі та попередньо наданих додаткових поясненнях.
Учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що до Полтавського окружного адміністративного суду 13.12.2024 надійшов позов першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області.
У надісланому до суду відзиві на позовну заяву відповідач просив залишити позовну заяву прокурора без розгляду, оскільки ним не обґрунтована наявність підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України та Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.
Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області не відповідає вимогам частини четвертої статті 53, частини сьомої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), та ухвалою від 30.01.2025 повідомив першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області про невідповідність позовної заяви вимогам частини четвертої статті 53, частини сьомої статті 160 КАС України.
Ухвалою суду від 30.01.2025 прокурору визначено строк для усунення недоліків позовної заяви упродовж п`яти днів з дня отримання ухвали суду; роз`яснено, що недоліки позовної заяви необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53 та частини п`ятої статті 160 КАС України, із зазначенням обґрунтування підстав для звернення до суду з цим позовом, та доказів надіслання копій такої позовної заяви іншим учасникам справи.
06.02.2025 до суду надійшла заява першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області про усунення недоліків позову, до якої додано позовну заяву в новій редакції.
В якості підстави звернення до адміністративного суду з позовом прокурором зазначено, що Держлісагентство та Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (територіальний орган Держлісагентства, повноваження якого поширюються на Полтавську область), як органи державної влади, уповноважені на захист інтересів держави у сфері охорони самосійних лісів, не здійснили захист таких інтересів, що свідчить про їх бездіяльність та наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру в інтересах держави в особі цих органів.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд виходив з того, що ані Положенням про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 29.092022 № 404,  ані  Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2014 № 521, не передбачено повноважень Держлісагентства та його територіальних органів на звернення до суду з позовом про зобов`язання органу місцевого самоврядування прийняти рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісненої,  у зв`язку з чим, відповідно до частини 5  статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України, орган, в інтересах якого  прокурором подано позов, не має права на звернення до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені статтею 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Частиною третьою  статті 5 КАС України передбачено, що у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Ключовим питанням у цій справі є наявність або відсутність у керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області у відповідності до положень статті 23 Закону № 1697-VII, пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України права на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області з позовом про зобов`язання розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.12.2023 № 02-28/1025 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозаліснених у порядку, визначеному частинами 2, 3, 5 статті 57-1 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до статті 131-1 Конституції України  прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положеннями статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно з частинами 1, 3 - 5 статті 53 КАС України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду документи та інші докази, які підтверджують наявність визначених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених  статтею 169  цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Отже, прокурор у визначених законом випадках наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави або конкретної особи шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.
Виключними випадками, за умови настання яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”.
У Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття “інтереси держави” висловив міркування, згідно з яким інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Отже, системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 1697-VII визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
За положеннями частини четвертої цієї статті наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. 
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що право на представництво  прокурор набуває, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження,  не здійснює захисту або здійснює неналежно, а також у разі відсутності такого органу.
“Не здійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
“Здійснення захисту неналежним чином” виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
“Неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі №822/1169/17, від 13 травня 2021 року у справі № 806/1001/17 та Великою Палатою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.  
Із врахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Такі правові висновки та їх обґрунтування міститься у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 826/3492/18.
З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів, проаналізувала нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин, встановлених у розглядуваній справі, а також правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, де також надавалась оцінка правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, та вважає за необхідне підсумувати, що таке представництво:
по-перше, може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
по-друге, прокурор у позовній заяві  самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;
по-третє, прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього.
Колегією суддів встановлено, що право на звернення до суду з цим позовом керівник Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області обґрунтовує бездіяльністю Держлісагентства та Північно-Східного МУМЛГ (територіального органу Держлісагентства, повноваження якого поширюються на Полтавську область), яка полягає у невжитті вказаними уповноваженими органами належних заходів щодо зобов`язання Новосанжарської селищної ради розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.12.2023 № 02-28/1025 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозаліснених у порядку, визначеному частинами 2, 3, 5 статті 57-1 Земельного кодексу України.
Прокурор вважає, що Новосанжарська селищна рада допустила бездіяльність щодо віднесення угідь до самозалісених, що перешкоджає реалізації політики держави у сфері охорони самосійних лісів, визначеної, зокрема, Законом України «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року», оскільки не вжиття таких заходів не сприяє реалізації державної екологічної ініціативи "Масштабне залісення України" та порушує інтереси держави у сфері охорони лісових ресурсів щодо збереження самосійних лісів.
За твердженнями прокурора, саме Держлісагентство та Північно-Східне МУМЛГ є уповноваженими органами для звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Новосанжарської селищної ради щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.12.2023 № 02-28/1025 з прийняттям рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч.ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України та зобов`язання Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.12.2023 № 02-28/1025 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозаліснених у порядку, визначеному ч.ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.
Відповідно статті 2 Лісового кодексу України (далі – ЛК України) лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.
Згідно зі статтею 3 ЛК України лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів у сфері лісових відносин регулюються Законом України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених цим Кодексом. Лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.
Статтею 25 ЛК України визначено, що основним завданням державного регулювання та управління у сфері лісових відносин є забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.
Державне регулювання та управління у сфері лісових відносин здійснюється шляхом: 1) формування та визначення основних напрямів державної політики у сфері лісових відносин; 2) визначення законом повноважень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування; 3) установлення відповідно до закону порядку і правил у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 4) здійснення державного контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів.
Відповідно статті 28 ЛК України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства: 1) визначає пріоритетні напрями та стратегію розвитку у сфері лісових відносин; 2) забезпечує формування державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, ведення лісовпорядкування, державного лісового кадастру, обліку, моніторингу та проведення національної інвентаризації лісів; 3) розробляє та організовує виконання державних цільових, галузевих та інших програм охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 4) забезпечує нормативно-правове регулювання з ведення лісового господарства; 5) вирішує інші питання, визначені законами України та покладені на нього актами Президента України.
Згідно зі статтею 28-1 ЛК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства: 1) вносить пропозиції щодо формування державної політики; 2) здійснює державний контроль за додержанням нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства; 3) організовує ведення лісовпорядкування, державного лісового кадастру, обліку, моніторингу та проведення національної інвентаризації лісів; 4) організовує ведення лісового господарства і раціональне використання лісових ресурсів; 5) забезпечує функціонування державної лісової охорони, координує діяльність лісової охорони інших постійних лісокористувачів і власників лісів; 6) координує здійснення заходів з охорони лісів від пожеж та захисту від шкідників і хвороб; 7) координує роботу з ведення лісового господарства підпорядкованими йому науково-дослідними установами; 8) бере участь у підготовці, перепідготовці та підвищенні кваліфікації кадрів для лісового господарства; 9) видає ліцензії відповідно до закону; 10) вносить пропозиції щодо обмеження або тимчасового припинення діяльності підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форми власності у разі порушення ними лісового законодавства; 11) приймає рішення про віднесення лісів до відповідної категорії; 11-1) погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації лісовому законодавству; 12) здійснює міжнародне співробітництво з питань ведення лісового господарства; 13) вирішує інші питання, визначені законами України та покладені на нього актами Президента України.
Статтею 29 ЛК України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, у сфері лісових відносин: забезпечує формування державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів як складової частини державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; здійснює державне управління, регулювання у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів як складової частини заходів з охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів; координує здійснення органами виконавчої влади заходів з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; бере участь у розробленні загальнодержавних, державних і регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів; затверджує в установленому порядку нормативи використання лісових ресурсів; погоджує нормативно-правові акти з ведення лісового господарства; організовує здійснення оцінки впливу на довкілля щодо впливу промислових та інших об`єктів, хімічних речовин на ліси, затверджує переліки пестицидів, дозволених для застосування в лісах, установлює регламенти їх застосування; вирішує інші питання, визначені законами України та покладені на нього актами Президента України.
Відповідно статті 29-1 ЛК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, у сфері лісових відносин: погоджує матеріали лісовпорядкування; організовує здійснення оцінки впливу на довкілля щодо впливу промислових та інших об`єктів, хімічних речовин на ліси, затверджує переліки пестицидів, дозволених для застосування в лісах, установлює регламенти їх застосування; вирішує інші питання, визначені законами України та покладені на нього актами Президента України.
Згідно зі статтею 29-2 ЛК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері лісових відносин: 1) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; 2) розглядає справи про адміністративні правопорушення; 3) обмежує чи зупиняє (тимчасово) в установленому порядку діяльність підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо вона здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів; 4) застосовує у випадках, передбачених законом, економічні санкції до підприємств, установ та організацій, їх посадових і службових осіб, громадян за порушення вимог законодавства, подає позови до суду про відшкодування збитків і втрат, завданих унаслідок такого порушення; 5) вирішує інші питання, визначені законом та покладені на нього актами Президента України.
Відповідно до статті 103 ЛК України, спори з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів вирішуються в установленому порядку органами місцевого самоврядування, центральним органом виконавчої влади, шо реалізує державну політику у сфері лісового господарства, центральним органом виконавчої влади, шо реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, судами.
Виключно судом вирішуються спори з питань володіння, користування і розпоряджання лісами, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, вирішують спори, пов`язані з охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів, що перебувають у державній власності.
Органи місцевого самоврядування вирішують спори, пов`язані з охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів, що перебувають у комунальній власності.
У разі незгоди власників лісів і лісокористувачів з рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, чи органу місцевого самоврядування спір вирішується судом.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 № 3166-VI міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно із Положенням № 521, Держлісагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.
Держлісагентство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Держлісагентства є: 1) реалізація державної політики у сфері лісового та мисливського господарства; 2) внесення на розгляд Міністра захисту довкілля та природних ресурсів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.
Держлісагентство відповідно до покладених на нього завдань, між іншим: узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно- правових актів міністерств і в установленому порядку подає їх Міністрові захисту довкілля та природних ресурсів; вносить Міністрові захисту довкілля та природних ресурсів пропозиції щодо загальнодержавних і регіональних (місцевих) програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів, розвитку мисливського господарства; здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); веде державний лісовий кадастр та облік лісів; здійснює моніторинг лісів; приймає рішення про віднесення лісів до відповідної категорії; у межах повноважень, передбачених законом, розглядає справи про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення; здійснює управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Держлісагентства; вирішує в межах повноважень, передбачених законом, спори з питань охорони, захисту, використання та відтворення лісів, що перебувають у державній власності; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Держлісагентство для виконання покладених на нього завдань має право, між іншим: одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; проводити перевірки дотримання вимог законодавства у сфері лісового (в лісах підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління) та мисливського господарства.
Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до Положення про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міндовкілля від 29.09.2022 № 404, міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства підпорядковуються - Держлісагентству та є його територіальними органами.
Відповідно до Положення про Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.11.2022 № 1010, Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органом.
Північно-Східне МУЛМГ у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами та дорученнями Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міндовкілля, дорученнями Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України, наказами Держлісагентства, дорученнями Голови Держлісагентства, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.
Завданням Північно-Східного МУЛМГ є реалізація повноважень Держлісагентства у сфері лісового та мисливського господарства на території Полтавської та Харківської області.
Управління відповідно до покладених на нього завдань, між іншим, здійснює державний контроль за дотриманням вимог нормативно-правових актів щодо ведення лісового господарства (крім державного контролю з карантину рослин та у сфері захисту рослин); видачу спеціальних дозволів на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування; видачу сертифікатів про походження лісоматеріалів.
Північно-Східне МУЛМГ забезпечує організацію ведення лісовпорядкування та впорядкування мисливських угідь; ведення відповідно до законодавства моніторингу лісів та мисливських тварин; складання зведених відомостей проектів лісових культур, плантацій і природного поновлення та звіту про проведення лісокультурних робіт; впровадження у лісове та мисливське господарство результатів науково-дослідних та дослідно- конструкторських робіт, необхідних для реалізації програм розвитку лісового та мисливського господарства; функціонування державної лісової охорони, координують діяльність лісової охорони інших постійних лісокористувачів і власників лісів, реалізації державної політики у сфері пожежної безпеки, забезпечують організацію та координацію діяльності з охорони державного мисливського фонду і заходів з регулювання чисельності мисливських, хижих та шкідливих для мисливського господарства тварин; виконання завдань цивільного захисту у складі функціональної підсистеми охорони лісів, техногенну та пожежну безпеку, здійснення заходів щодо захисту населення і територій під час надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню; здійснення наземно-авіаційної охорони лісів від пожеж, незаконних рубок та інших порушень лісового законодавства, захист лісу від шкідників і хвороб та іншого шкідливого впливу на території лісового фонду підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства.
Північно-Східне МУЛМГ підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органом, який забезпечує, зокрема, ведення моніторингу лісів, бере участь у виконанні загальнодержавних програм відтворення лісів тощо.
На виконання пункту 2 протоколу засідання колегії Держлісагентства від 28.09.2023 № 8 Північно-Східне МУЛМГ зобов`язане вживати заходи щодо подання клопотань до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування стосовно прийняття рішень про віднесення земельних ділянок до самозалісених.
Отже, колегія суддів, проаналізувавши обставини цієї справи та норми права, які регламентують порядок звернення прокурора до суду з адміністративним позовом, а також враховуючи висновки Верховного Суду щодо їх застосування, дійшла висновку, що саме Державне агентство лісових ресурсів України та Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства є тими державними органами, які забезпечують, зокрема, ведення моніторингу лісів, беруть участь у виконанні загальнодержавних програм відтворення лісів тощо, мають право здійснювати захист інтересів держави у сфері охорони лісів через утворений територіальний орган - Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства та звертатись до суду якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен був установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Суд повинен був перевірити, чи дотримався прокурор порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що Північно – Східне МУЛМГ звернулось до Новосанжарської селищної ради з поданням від 28.12.2023 № 02-28/1025 (том 1 а.с. 37), яким повідомило, що управлінням було здійснено аналіз земельних ділянок на території Новосанжарської селищної територіальної громади Полтавського району Полтавської області та виявлено самозалісені земельні ділянки комунальної власності, з кадастровими номерами: 5323482200:00:004:0489 площею 10,420 га; 5323482200:00:003:0314 площею 3,6475 га; 5323482200:00:004:0081 площею 4,6015 га; 5323483200:00:002:0060 площею 6,7168 га; 5323483203:03:007:0002 площею 1,6588 га; 5323485000:00:002:0030 площею 1,7410 га; 5323485000:00:00:0031 площею 0,6853 га; 5323485500:00:003:0362 площею 12,8168 га; 5323486700:00:001:0247 площею 1,6403 га.
Виходячи з вищевикладеного Північно – Східне МУЛМГ, керуючись вимогами частини 2 статті 57-1 ЗК України, пропонувало Новосанжарській селищній раді прийняти рішення про віднесення їх до самозалісених відповідно до чинного законодавства та повідомити Управління про прийняте рішення.
Листом від 21.03.2024 № 770/04-08 (том 1 а.с. 47) селищний голова Новосанжарської селищної ради проінформував Північно-Східне МУЛМГ, що вказане подання було розглянуто 20.03.2024 на засіданні постійної комісії з питань планування території, будівництва, архітектури, земельних відносин та охорони природи Новосанжарської селищної ради. Комісія відмовила у винесенні на розгляд сесії Новосанжарської селищної ради рішення про віднесення вказаних земельних ділянок до самозалісених у зв`язку з тим, що ідентифікацію земельних ділянок було проведено без створення комісії по виявленню самозалісених ділянок та без залучення представника органу місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до пунктів 34, 34-1 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; прийняття рішень щодо здійснення виконавчим органом сільської, селищної, міської ради державного контролю за використанням та охороною земель.
Отже, Новосанжарська селищна рада згідно із частиною 1 статті 122 ЗК України уповноважена розпоряджатися землями комунальної власності на її території, а тому вирішення питання про віднесення земельних ділянок, зазначених у поданні Північно-Східного МУЛМГ № 02-28/1025 від 28.12.2023, до самозалісених земель повинно було розглядатися виключно на сесії цієї ради.
Разом з тим, Новосанжарська селищна рада не виносила на розгляд сесії ради зазначене питання та не приймала щодо нього рішення, обмежившись лише листом селищного голови від 21.03.2024.
Разом з цим, ані Держлісагентсвом, ані Північно-Східним МУЛМГ не було подано до суду відповідного позову про визнання такої бездіяльності Новосанжарської селищної ради протиправною, що підтверджується листами від 07.11.2024 №12-12/6393-24 та від 11.11.2024 №02-27/930-24, зокрема, через відсутність коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви, на яку послалось Північно-Східне МУЛМГ.
Так, у відповідь на звернення Решетилівської окружної прокуратури з приводу порушення Новосанжарівською селищною радою вимог законодавства у сфері віднесення земельних ділянок до самозалісених земель, листом від 19.09.2024 № 02-27/766-24 Північно – Східне МУЛМГ повідомило прокурора про відсутність передбачених кошторисом Управління бюджетних коштів, призначених для сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою до Новосанжарської селищної ради для оскарження дій територіальної громади та просило прокуратуру вжити заходів представництва інтересів держави в особі Управління з метою забезпечення позитивного розгляду подання, направленого Управлінням на адресу Новосанжарської селищної ради.
За результатами опрацювання вищезазначеного листа Північно-Східного МУЛМГ, Решетилівська окружна прокуратура листами від 10.10.2024 за № 56/3- б283вих24 та № 56/3-б282вих24 повідомила Держлісагентство та Північно-Східне МУЛМГ про протиправну бездіяльність Новосанжарської селищної ради та запропонувала вжити заходи на усунення виявлених порушень, зокрема, шляхом звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Новосанжарської селищної ради, яка полягає у невинесенні на розгляд сесії ради подання управління від 28.12.2023 № 02-28/3025 з прийняттям рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному статтею 57-1 ЗК України, зобов`язання Новосанжарської селищної ради розглянути на сесії раді подання управління від 28.12.2023 № 02-28/1025 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення, земель до самозалісених у порядку, визначеному статтею 57-1 ЗК України.
Враховуючи, що у спірних правовідносинах Решетилівська окружна прокуратура неодноразово зверталась до  Держліагентства та Північно – Східного МУЛМГ з запитами про необхідність вжиття заходів реагування на протиправну бездіяльність Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, яка полягає у невинесенні на розгляд сесії ради подання Північно – Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.12.2023 № 02-28/1025, однак жодних дій уповноваженими суб`єктами владних повноважень не вчинено, що ними не заперечується, у прокурора були наявні підстави для звернення до суду з цим позовом в порядку статті 23 Закону № 1697-VII.
З огляду на вищенаведене, висновки суду першої інстанції про залишення цього позову без розгляду у зв`язку з визначенням прокурором органу, в особі якого він звернувся до суду та захищає інтереси держави, який не має самостійного права на звернення із цим позовом, є помилковими, не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального з дотриманням норм процесуального права та не відповідають правозастосовчій практиці, наведеній у постановах Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, та постановах Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 16.04.2019 у справі №910/3486/18.
Колегія суддів зауважує, що здійснення іншими органами, зокрема Держекоінспекцією, державного контролю у галузі лісового господарства, не свідчить про те, що у даному конкретному випадку прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі неуповноваженого органу.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що у справі, яка розглядається, прокурором було дотримано порядок звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати їх захист саме у визначений прокурором спосіб, тобто у судовому порядку.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що правовий висновок про те, що прокурор уповноважений звертатися до суду для захисту інтересів держави в суді в особі органу, до компетенції якого належить захист інтересів держави у відповідній сфері, у разі невиконання або неналежного виконання цим органом своїх повноважень, у тому числі з огляду на відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору, міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, та Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/11956/20.
Як наслідок, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвели до прийняття незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, що відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 по справі № 440/15056/24 з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства  задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2025 по справі № 440/15056/24  скасувати.
Справу № 440/15056/24 за позовом Першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано  14.05.2025 року