ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року	Львів	Справа № 500/5890/21 пров. № А/857/10088/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
з участю секретаря судового засідання     Єршової Ю.С., 
представника відповідача                              Гончарука Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в електронній формі в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 500/5890/21 за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до    ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Подлісною І.М. в м. Тернополі 05.02.2025 року о 12:16 год.), -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (далі також – ВЧ НОМЕР_1 ., позивач) звернулася з адміністративним позовом до ОСОБА_1    (далі також – ОСОБА_1 , відповідач), в якому просить, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з ОСОБА_1 5515,57 грн. 57 коп. на користь ВЧ НОМЕР_1 як відшкодування майнової шкоди.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що належних доказів його причетності до нестачі наборів сухих продуктів немає. Позивач неодноразово змінював розмір нестачі, не довів вартості майна, яке рахується як нестача.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні представник позивача, який приймав участь в режимі відеоконференції, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
Відповідач та його представник, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 
За правилами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.10.2020 № 653 ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду державі в особі ВЧ НОМЕР_1 , пов`язану з втратою майна, переданого під звіт.
Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), та згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 27.08.2020 № 1484 було проведено службове розслідування по факту нестачі   ПНСП (повсякденних наборів сухих продуктів) в підрозділах частини, встановлення ступеня вини посадових осіб чиї дії, або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення та відшкодування збитків державі.
В ході опрацювання матеріалів було встановлено, що при проведенні службового розслідування помилково зазначений розмір нестачі повсякденного набору сухих продуктів у кількості 478 комплектів на суму 38718,00 грн., які рахувались за ОСОБА_1 , в той час як згідно інвентаризаційних відомостей повсякденного набору сухих продуктів рахувалось 469 комплектів.
Також згідно накладної № 481 від 15.12.2020, доданої відповідачем до матеріалів справи разом з відзивом, ОСОБА_1 здано на продовольчий склад ПНСП у кількості 335 комплектів.
Таким чином, розмір нестачі ПНСП становить 134 комплектів.
Згідно довідки-розрахунку № 1/13/2 від 09.01.2025 сума збитків завданих державі дорівнює 10854 грн.
Під час військової служби з грошового забезпечення відповідача на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.10.2020 № 653 утримано 5338,43 грн. Залишок до відшкодування становить 5515,57 грн.
Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати майнову шкоду ВЧ НОМЕР_1 в розмірі 5515,57 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  матеріалами справи доведено вину відповідача, яка виявилася у формі службової недбалості, внаслідок чого розмір нестачі повсюдних наборів сухих продуктів становить 134 комплекти, а сума збитків завданих з вини відповідача,   відповідно становить 10 854 грн, із яких невідшкодованими залишилося 5515,57 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини між державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV; далі - Статут внутрішньої служби), Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV; далі - Дисциплінарний статут), Закону України від 3 жовтня 2019 року № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-ІХ).
Відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначається Законом 160-ІХ.
Згідно з пунктом 4 статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною першою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частиною другою статті 3 Закону № 160-ІХ визначено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох зазначених вище умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Так, згідно частин першої та другої статті 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (частина третя статті 8 Закону № 160-ІХ).
Частини шоста та восьма статті 8 Закону № 160-ІХ визначають, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Частиною четвертою статті 3 Закону № 160 - IX визначено, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби,  відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Апеляційним судом встановлено, що відповідно до акту службового розслідування встановлено вину командира взводу матеріального забезпечення прапорщика ОСОБА_1 у нестачі повсякденних наборів сухих продуктів та притягнуто до повної матеріальної відповідальності.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 653 від 06.10.2020 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог статей 16, 59, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 3.1.9 наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997, що потягло нестачу повсякденних наборів сухих продуктів, на командира взводу матеріального забезпечення прапорщика ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Вказаний наказ доведено під підпис відповідачу, що підтверджується копією аркушу доведення.
При цьому, виданий наказ ОСОБА_1 не оскаржувався ані в адміністративному, ані в судовому порядку. Жодних доказів протилежного суду не надано.
Матеріали справи також містять письмові пояснення від 08.08.2020 року, у яких ОСОБА_1 фактично погоджується з нестачею повсюдних наборів сухих продуктів.
Колегією суддів також встановлено, що з грошового забезпечення відповідача на виконання вимог наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.10.2020 № 653 утримано 5338,43 грн, що ОСОБА_1 також не оскаржувалось, що свідчить про те, що з сумою стягнення відповідач фактично погодився.
З урахуванням вищенаведеного вина відповідача доведена, та з врахуванням матеріалів справи протягом значного періоду ним не заперечувалась.
Щодо доводів апелянта, про те що з довідки-розрахунку № 1/13/2 від 01.09.2025 неможливо встановити особу, яка її склала, та чи враховані фактично облікові дані відповідно до дня звільнення, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи містять довідку-розрахунок № 16 майна продовольчої служби ВЧ НОМЕР_2 механізованого батальйону, з якої встановлено вартість 81,00 грн за одиницю ПНСП станом на час проведення службового розслідування, що тотожна вартості, зазначеній у довідці-розрахунку № 1/13/2. Вказані довідки складені та підписані посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 – начальником продовольчої служби ОСОБА_2 , начальником фінансово-економічної служби ОСОБА_3 , помічником командира з фінансово-економічної служби ОСОБА_4 .
Також апелянт вказує, що у заявленому до нього позову, спершу йдеться про 478 повсюдних наборів сухих продуктів, після цього про 469 повсюдних наборів сухих продуктів, а згодом 134 повсюдних наборів сухих продуктів. 
З цього приводу колегія суддів зазначає, що матеріали справи місять витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.01.2025, яким зменшено розмір нестачі ПНСП до 134 комплектів, а сума збитків, завданих з вини відповідача,   відповідно становить 10 854 грн. Вказаний наказ також оскаржено не було
Аналізуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки під час служби ОСОБА_1 з його грошового забезпечення було утримано  5 338 грн. 43 коп., залишок невідшкодованої суми складає 5 515 грн. 57 коп., який на момент розгляду справи відповідач не компенсував, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 5 515 грн. 57 коп. спричиненої ним шкоди.
Отже всі наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.
Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 500/5890/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено  09.04.25