ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/1434/21  Номер провадження 22-ц/814/1050/25	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.А.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Панченка О.О.,
суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.
при секретарі Філоненко О.В.
за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мокроусова Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Мокроусова Юрія Семеновича
на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2024 рокупостановлену у складі головуючого судді Самсонової О.А., повний текст судового рішення виготовлено – дати не вказано,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
В березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі.
Розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 року № 7/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Ленінського районного суду м. Харкова.
Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова підсудні Київському районному суду м. Полтави.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року прийнято до провадження справу, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2023 року підготовче провадження закрито.
Справа до розгляду призначалася неодноразово. Про причини неявки в судові засідання призначені на 10 жовтня 2024 року та 25 листопада 2024 року позивач ОСОБА_2 який був повідомлений належним чином суду першої інстанції не повідомив.
Ухвалою Київського районного суду від 25 листопада 2024 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_2 адвокат Мокроусов Юрій Семенович посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 судових повісток про судові засідання призначені на 10 жовтня 2024 року та 25 листопада 2024 року не отримував.
Зазначає, що враховуючи приписи частини 1 ст.58 ЦПК України щодо можливості сторони брати участь у судовому процесі через представника, правові висновки суду першої інстанції про залишення позову в даній справі без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача за викликом суду, є незаконними, зокрема, прийнятими з порушенням ч.1ст.58 ЦПК України, не обгрунтованими, та такими, що обмежують право ОСОБА_2 на захист його прав та інтересів в судовому порядку.
22.01.2025 року представник  ОСОБА_3  – адвокат Лепій Ольга Вікторівна надала Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мокроусова Юрія Семеновича залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2024 року залишити без змін.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши позивача та його представника адвоката Мокроусова Ю.С., відповідача ОСОБА_3 , перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Залишаючи позов   ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції обгрунтував свої висновки тим, що належним чином повідомлений позивач та його представник повторно, а саме 10 жовтня та 25 листопада 2024 року не з`явилися в судові засідання, заяви про розгляд справи у їх відсутність не подали.
При цьому суд виходив з того, що поважність причин неявки в судове засідання пов`язується лише з першою неявкою, а при повторній неявці позов залишається без розгляду незалежно від причин такої неявки.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам процесуального закону.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
Відповідно до положень ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.
При цьому процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду при неповідомленні причин неявки. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.
Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами процесуального закону суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Також вказані норми законодавства не містять вказівки і на те, що для визнання неявки в судове засідання повторною попередня неявка повинна бути такою, що відбулася лише з невідомих суду причин, або з причин, що визнані судом неповажними. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідна правова позиція викладена у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17, в якій погоджуючись із судовими рішеннями про залишення позову без розгляду, Верховний Суд зазначив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Наслідки у вигляді залишення позову без розгляду настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року прийнято до провадження справу, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2023 року підготовче провадження закрито.
Позивач ОСОБА_2   та його представник адвокат Мокроусов Ю.С. були належним чином повідомлені про розгляд справи 10 жовтня 2024 року, що підтверджує підпис ОСОБА_2 в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.45 т.2) але до суду не з`явилися.
Разом із цим представником позивача адвокатом Мокроусовим Ю.С. до суду першої інстанції було надано клопотання про відкладення судового засідання яке призначене до розгляду на 14:00 10.10.2024 року у зв`язку з його перебуванням у іншому судовому засіданні Валківського районного суду Харківської області.(а.с.58 - 59 т.2).
Також встановлено, що позивач та  його представник адвокат Мокроусов Ю.С. були належним чином повідомлені про розгляд справи 25 листопада 2022 року, що підтверджує підпис ОСОБА_2 в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.72 зворот т.2).
25.11.2024 року представником позивача адвокатом Мокроусовим Ю.С. до суду першої інстанції була надана заява про відкладення судового засідання яке призначене до розгляду на 25 листопада 2024 року у зв`язку з хворобою проте на підтвердження вказаного суду не надано лікарняного листа (а.с.80-81 т.2).
Встановивши, що позивач та його представник належно повідомлені про судові засідання, двічі поспіль в судові засідання не з`явилися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки неявка позивача та його представника у судове засідання, призначене на 25 листопада 2024 року, є повторною, а заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не отримував судових повісток є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції вірно виходив з того, що поважність причин неявки в судове засідання пов`язується лише з першою неявкою, а при повторній неявці позов залишається без розгляду не залежно від причин такої неявки.
Колегія суддів погоджується з такими висновками і вважає їх вірними з викладених вище підстав, в тому числі з урахуванням правової позиції Верховного Суду у наведеній вище постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 740/1734/18, де залишаючи без змін судові рішення про залишення позову без розгляду, Верховний Суд вказав, що суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Такі висновки Верховного Суду є усталеними і сформовані у цілому ряді постанов, зокрема у постановах: від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 16 березня 2020 року у справі № 390/1076/18-ц, від 19 вересня 2018 року у справі 760/1143/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 201/15122/15-ц, де Верховний Суд зазначає, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду, а правове значення при залишенні позову без розгляду має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Колегія суддів зазначає, що згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Будучи належно повідомленими та не з`явившись двічі поспіль в судове засідання, позивач та його представник очевидно та поза всяким розумним сумнівом діяли на власний розсуд та за своєї розсудливості і обачливості мали передбачати наслідки таких процесуальних дій.
Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Окрім того, розгляд справи впродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  адвоката Мокроусова Юрія Семеновичазалишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 25 листопада 2024 рокузалишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
       Повний текст постанови складено 20 травня 2025 року.

Головуючий: О.О. Панченко

Судді В.П.Пікуль 

Т.В. Одринська