П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/4/24	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,
повний текст судового рішення
складено 03.03.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 

В С Т А Н О В И В:
В січні 2025 року Головне управління ДПС у Миколаївській області (надалі – позивач, ГУ ДПС) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі – відповідач), в якій позивач просить стягнути з відповідача суму податкового боргу в сумі 35065,81 грн..
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що податкова заборгованість відповідача перед бюджетом по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості, становить 35065,81 грн.. Оскільки відповідач добровільно не сплатив нарахованих йому податкових зобов`язань, то податковий орган звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року відмовлено у задоволенні позову. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, заявлена до стягнення сума податкового боргу визначена позивачем на підставі наступних податкових повідомлень-рішень по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
- від 06.09.2022 року №1271359-2405-1421 на суму 12934,50 грн за 2021 рік;
- від 06.09.2022 року №1271358-2405-1421 на суму 5725,50 грн за 2021 рік;
- від 13.06.2023 року №0119779-2409-1421-UA48020130000080862 на суму 6202,63 грн за 2022 рік;
- від 13.06.2023 року №0119778-2409-1421-UA48020130000080862 на суму 14012,38 грн за 2022 рік.
Загальна сума за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями склала 38875,01 грн., а з урахуванням часткової сплати в сумі 3809,20 грн, залишок заборгованості становить 35065,81 грн..
Вказані рішення отримані відповідачем під особистий підпис 08.07.2023 року.
Ці податкові зобов`язання нараховані за нежитлову будівлю, загальною площею 862,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлова будівля, загальною площею 381,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08.03.2024 у відповідача ОСОБА_1 перебувають у власності об`єкти нерухомого майна: нежитлова будівля, загальною площею 862,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлова будівля, загальною площею 381,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
До матеріалами справи відповідачем долучені документи, згідно яких у 2020 році об`єкти нерухомості, відносно яких виставлено податкові зобов`язання, були реалізовані у виконавчих провадженнях №62494147 та №62492356 на електронних торгах, а саме:
- адмінбудинок з господарськими спорудами загальною площею 381,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 – згідно акту про реалізацію предмету іпотеки від 01.10.2020 року у виконавчому провадженні №62492356 (приватний виконавець Куліченко Д.О.), виконавче провадження закінчене постановою виконавця від 13.01.2021 року;
- нежитлова будівля, склади загальною пло щею 826,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 – згідно акту про реалізацію предмету іпотеки від 30.12.2020 року у виконавчому провадженні №62492356 (приватний виконавець Куліченко Д.О.), виконавче провадження закінчене постановою виконавця від 13.01.2021 року.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у 2020 році всі об`єкти нерухомості, відносно яких виставлено податкові зобов`язання, були реалізовані у виконавчих провадженнях №62494147 та №62492356 на електронних торгах, то позивач не є власником зазначених об`єктів нерухомого майна, а тому не є особою, яка повинна сплачувати податок за це нерухоме майно.
Апелянт з такою позицією суду першої інстанції не погоджується з тих підстав, що після проведення торгів у виконавчих провадженнях, статус вказаних об`єктів нерухомого майна не змінився, і відповідно до актуальних витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 продовжує залишатися власником цих об`єктів нерухомості. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до п.15.1 ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Тобто, статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до ст.38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Пунктом 59.1 ст.59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.
Контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.18).
Главою 9 Розділу ІІ ПК України передбачено погашення податкового боргу платників податків.
Пунктом 95.1 ст.95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Таким чином, передумовою для стягнення простроченої заборгованості є надсилання платнику податків податкової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом було винесено податкову вимогу від 19.07.2023 №0005576-1304-1429 на суму 18206,27 грн., яка згідно рекомендованого повідомлення про вручення була отримана відповідачем 09.08.2023, що не заперечується останнім.
Оскільки визначена податковою вимогою від 19.07.2023 №0005576-1304-1429 сума податкового боргу не була погашена відповідачем, то відповідно до приписів п.59.5 ст.59 ПК України не підлягала направленню (врученню) відповідачу нова податкова вимога на суму збільшеного податкового боргу.
Виходячи з того, що податкова вимога від 19.07.2023 №0005576-1304-1429, і всі вказані вище податкові повідомлення-рішення були направлені за належною адресою відповідача рекомендованою поштовою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи, то визначені цими рішеннями суми податкових зобов`язань є узгодженими, а тому набули статусу податкового боргу.
Надаючи оцінку правомірності нарахування відповідачем податкових зобов`язань за нежитлові будівлі, загальною площею 862,3 кв.м. та 381,7 кв.м., що розташовані по вул. Коптєва, 11-А та 11-Б в смт. Казанка Миколаївської області, колегія суддів, виходить з наступного.
Згідно приписів п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).
Отже, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а платниками цього податку є, відповідно, власники таких об`єктів. 
Підпунктом 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад.
Підпунктом 266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України визначено, зокрема, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно положень п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Так, відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Приписами пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.
При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України).
Згідно пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
У відповідності до пп.266.8.1 та 266.8.2 п.266.8 ст.266 ПК України, у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності. 
З наведених законодавчих приписів слідує, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нараховується контролюючим органом власнику об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, який визначається контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і якому контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості направляється податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум такого податку, який розраховується, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Отже, нежитлові будівлі, загальною площею 862,3 кв.м. та 381,7 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а платником цього податку є його власник, який визначається контролюючим органом підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В рамках даної справи позивачем доведено, що на час формування податкових повідомлень рішень від 06.09.2022 року №1271359-2405-1421, №1271358-2405-1421 та від 13.06.2023 №0119779-2409-1421-UA48020130000080862, №0119778-2409-1421-UA48020130000080862, якими нараховані зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нежитлові будівлі, загальною площею 862,3 кв.м. та 381,7 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , власником цих об`єктів нерухомості за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був саме відповідач.
З цих підстав колегія суддів вважає, що позивач дотримався приписів Податкового кодексу України при визначенні платника податку, який повинен сплатити за 2021 та 2022 роки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за нежитлові будівлі, загальною площею 862,3 кв.м. та 381,7 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , визначивши його власника ( ОСОБА_1 ) за актуальними даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про помилковість посилання суду першої інстанції на реалізацію вказаних об`єктів нерухомості на електронних торгах в рамках виконавчих провадженнях №62494147 та №62492356, оскільки самі по собі долучені відповідачем до справи акти про реалізацію предметів іпотеки від 01.10.2020 та 30.12.2020, за якими ТОВ «Хорс-арго» стало переможцем торгів з реалізації цих об`єктів нерухомості, ще не є доказом факту переходу прав власника цих об`єктів від ОСОБА_1 до ТОВ «Хорс-арго», адже відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Тобто, ТОВ «Хорс-арго» набуде прав власника цих об`єктів нерухомості, а відповідно і обов`язки по сплаті за них податку на нерухоме майно, лише після проведення державної реєстрації такого права, шляхом внесення державним реєстратором відповідних даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі вищевказаних актів про реалізацію предметів іпотеки, які мають надати державному реєстратору зацікавлені особи, в даному випадку це ОСОБА_1 та/або ТОВ «Хорс-арго».
Оскільки в долученому до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 08.03.2024 відсутні дані щодо переходу права власності на вказані об`єкти нерухомого майна від ОСОБА_1 до ТОВ «Хорс-арго», то є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач не є власником зазначених об`єктів нерухомого майна, а тому не є особою, яка повинна сплачувати податок за це нерухоме майно.
Оскільки суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкових висновків щодо відсутності у відповідача обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що призвело до невірного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про стягнення з відповідача податкового боргу на суму 35065,81 грн..
Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – задовольнити. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року – скасувати.
Прийняти по справі нову постанову про задоволення позову Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.
Стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь місцевого бюджету податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачених фізичними особами, які є власниками об`єктів не житлової нерухомості, в розмірі 35065 (тридцять п`ять тисяч шістдесят п`ять ) гривень 81 коп..
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька