ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 201/12224/24	
                                                                                Суддя І інстанції Салькова В.С.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області
на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -  

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
-  скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА №3114774 інспектором 1 взводу 3 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП старшим лейтенантом поліції Бевзюк Сергієм Володимировичем, якою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Постанову інспектора 1 взводу 3 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП старшого лейтенанта Бевзюка Сергія Володимировича серії ЕНА №3114774 від 23.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України скасовано.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КпАП України закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з огляду на наявність її вини у скоєнні адміністративного правопорушення.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що постановою серії ЕНА №3114774 від 23.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та на неї накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн через те, що позивач 23.09.2024 о 13:39:13 у м. Дніпрі на вул. Павла Нірінберга (Баумана), 10, здійснила стоянку під дією знаку 3.34, чим порушила п.8.4.в ПДР – Порушення вимог заборонних знаків. 
Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи постанову серії ЕНА №3114774 від 23.09.2024, суд першої інстанції зробив висновок про те, що оскаржувана постанова не містить жодного посилання на докази, якими підтверджується вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КпАП України, також відповідач і після відкриття провадження у справі не надав суду належних і допустимих доказів того, що правопорушення було вчинене позивачем.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, відповідно до ч.4 зазначеної статті, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Скаржником до апеляційної скарги долучено докази, якими він обґрунтовує правомірність винесеної відносно позивача постанови серії ЕНА №3114774 від 23.09.2024. При цьому, скаржник вказує на  неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не було направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження та інших матерів.
Разом з тим, зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів надсилання копії позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі №201/12224/24 від 16 грудня 2024 року в електронний кабінет відповідача в системі «Електронний суд» (а.с. 10, 24) твердження скаржника про неотримання зазначених документів є безпідставними.
Інших причин, які об`єктивно перешкоджали скаржнику подати докази, якими він обґрунтовує правомірність винесеної відносно позивача постанови серії ЕНА №3114774 від 23.09.2024 до суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не зазначено.
За таких обставин, в силу положень ч.4 ст. 308 КАС України, долучені до апеляційної скарги докази, якими він обґрунтовує правомірність винесеної відносно позивача постанови серії ЕНА №3114774 від 23.09.2024 не приймаються судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України  органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на. підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється зокрема за допомогою дорожніх знаків. Відповідно до п. 8.4 «в» ПДР України до групи дорожніх знаків віднесені заборонні знаки, що запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
Так, ПДР України передбачений знак 3.34 "Зупинку заборонено", яким забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
Відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
В даному випадку, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП,  є підтвердження відповідними доказами факту здійснення позивачем стоянки під дією знаку 3.34. 23.09.2024 о 13:39:13 у м. Дніпрі на вул. Павла Нірінберга (Баумана), 10.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, на підтвердження винесеної постанови, відповідачем не було надано жодного доказу здійснення позивачем стоянки під дією знаку 3.34. 23.09.2024 о 13:39:13 у м. Дніпрі на вул. Павла Нірінберга (Баумана), 10.
При цьому, в оскаржуваній постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, обов`язковість яких визначена ч.3 ст. 283 КУпАП,  у разі здійснення фото або відеофіксації правопорушення.
В свою чергу, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Таким чином, оскільки вина позивача не доведена належними та допустимими доказами, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню.
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами пункту "в" частини 4 статті 322 цього ж Кодексу, яким передбачено, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною 1 статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 1,3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено до стягнення із відповідача на користь позивачки додаткові витрати пов`язані із розглядом апеляційної скарги.
На підтвердження факту понесення судових витрат, позивачем було надано додаткову угоду №3 до договору про надання правничої (правової) допомоги №34/2024 від 15.01.2025 укладену між адвокатом Уховим Романом Владиславовичем та ОСОБА_1 та довідку від 04 квітня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 за надання правової допомоги станом на 04.04.2025 року сплачено гонорар у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень: 3000 гривень за відповідь на відзив на апеляційну скаргу на ухвалу суду у справі №201/12224/24; 3000 гривень за відзив на апеляційну скаргу на рішення суду у справі №201/12224/24.
В свою чергу, частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).
Виходячи з аналізу наданої правової допомоги у суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року у справі №201/12224/24 вбачається, що вона складається з написання відзиву на апеляційну скаргу.
Зважаючи на те, що предметом спору у цій справі є законність та обґрунтованість постанови про притягнення позивача до відповідальності якою на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., суд апеляційної інстанції вважає, що заявлена позивачем до відшкодування сума правничої допомоги у розмірі 3000 грн. за подачу відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду у справі №201/12224/24 не відповідає складності цієї справи, є неспівмірною з ціною позову, а тому співмірним розміром витрат на правничу допомогу у цій справі буде 300 грн. який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.
Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл понесених позивачем судових витрат пов`язаних із розглядом у суді апеляційної інстанції апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року у справі №201/12224/24, суд позбавлений можливості здійснювати розподіл понесених судових витрат за подачу відповіді на відзив на апеляційну скаргу на ухвалу суду у справі №201/12224/24.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року –  залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, в сумі 300,00 грн. (Триста гривень 00 коп.).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
В повному обсязі постанову складено 08 квітня 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова