СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року                                     м. Харків                        Справа № 922/3846/24  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. , суддя  Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.
та представників сторін:
позивача – С.Я. Андрійчук (в режимі відеоконференції);
відповідача – А.В. Чумаченко;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вх.№883Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2025 (суддя Р.М.Аюпова, повний текст рішення складено 31.03.2025) у справі №922/3846/24
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м. Київ;
до Старосалтівської селищної ради, смт Старий Салтів, Харківська область;
про стягнення 2 530 911, 57 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м. Київ, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Старосалтівської селищної ради, смт Старий Салтів, про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» № 261 від 23.12.2021 у розмірі 2 530 911, 57 грн, підставою нарахування якої стало порушення відповідачем умов даного договору в частині вчасної та у повному обсязі оплати за спожиту у січні - лютому 2022 електроенергію. Також просить суд покласти на відповідача судові витрати.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.03.2025 у справі №922/3846/24 у задоволенні позову відмовлено частково. Стягнуто з Старосалтівської селищної ради на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» заборгованість у розмірі 1 988 773, 97 грн (з яких: 1 446 636, 34 грн – заборгованість за спожиту електроенергію у січні - лютому 2022 року; 569, 90 грн - пеня,  259 137, 89 грн – інфляційні втрати; 282 429, 84 грн - 15 % річних), а також судовий збір у розмірі 30 370, 94 грн.
Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2025 у справі №922/3846/24 у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 259 137, 88 грн, щодо яких було відмовлено; ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення названих вимог у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалено з порушенням частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України під час зменшення інфляційних втрат, заявлених відповідно до статті 625 ЦК України.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2025 по справі №922/3846/24. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу. Витребувати з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3846/24. Призначено справу до розгляду на "14" травня 2025 р. о 11:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено, що неявка представників учасників справи належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не перешкоджає розгляду справи.
24.04.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3846/24.
Від представника ДПЗД «Укрінтеренерго» Світлани Яківни Андрійчук надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№5487 від 02.05.2025). 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.05.2025 задоволено клопотання представника ДПЗД «Укрінтеренерго» Світлани Яківни Андрійчук про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №922/3846/24. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, натомість надіслав до суду заяву (вх.№6031 від 14.05.2025), в якій зазначає, що не визнає вимоги апеляційної скарги. Зазначає, що наведені апелянтом правові позиції є не актуальними та не релевантними. Посилається на висновки ВПВС, викладені в постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22.
В судове засідання 14.05.2025 з`явився представник позивача в режимі відеоконференції, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Присутній в залі суду представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про таке.
Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” (далі - постачальник, позивач, ДПЗД "Укрінтеренерго"), яке виконує функції постачальника “останньої надії” та діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 06.11.2018 № 1344 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р, відповідно до ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії”, Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 та Старосалтівською селищною радою (далі - споживач, відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” (надалі - договір) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника “останньої надії” та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та у відповідності до вимог Закону України “Про ринок електричної енергії”, Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, по оператору системи розподілу  АТ “Харківобленерго”.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2018 року №1023-р, ДПЗД “Укрінтеренерго” визначено постачальником “останньої надії” (далі - ПОН) на період з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2024 року.
Положеннями пункту 6.2.4 ПРРЕЕ, встановлено, що початком постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” вважається день припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Адміністратор розрахунків повідомляє дату переведення споживача на постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” постачальнику (постачальникам) послуг комерційного обліку.
За даними АТ “Харківобленерго”, на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 11 Постанова НКРЕКП від 14.03.2018 №312 ПРРЕЕ, Старосалтівську селищну раду віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник “останньої надії” з 23.11.2021, що підтверджено листом АТ "Харківобленерго" від 19.11.2021 № 56к-01/04-7656.
Положеннями ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії” встановлено, що постачальник “останньої надії” здійснює постачання електричної енергії в порядку, визначеному ПРРЕЕ, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником останньої надії, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання споживача ПОН. Договір регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником “останньої надії” споживачу ПОН, у разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем ПОН нового електропостачальника або припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи договором випадках та є укладеним сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 ЦК України з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Зокрема, 27.12.2018 на виконання ч. 11 ст. 64 Закону України “Про ринок електричної енергії”, п. 3.4.1 ПРРЕЕ, ДПЗД “Укрінтеренерго”, як постачальником “останньої надії”, на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено: порядок приєднання до умов договору; договір про постачання електричної енергії постачальником “останньої надії”; комерційна пропозиція № 5 до договору.
Відповідно до ст. 64 ЗУ “Про ринок електричної енергії” яка кореспондується з умовами, що зазначені у Додатку 1 до Договору “Комерційна пропозиція № 3”, договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів.
23.12.2021  між позивачем та відповідачем укладено договір № 261 про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» з 23.11.2021 по 31.12.2021 р.
Оскільки з 01.01.2022 відповідач не уклав договір про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником, позивач продовжував постачати відповідачу електричну енергію.
22.02.2022  позивачем направлено відповідачу на його електронну адресу примірник договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» з додатками.
Відповідно до положень п. 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику «останньої надії» оператор системи розподілу/передачі, відповідно до положень п. 10 постанови НКРЕКП від 28.12.2019 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» та згідно з Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118 (далі – Тимчасовий порядок), а саме шляхом надання постачальнику «останньої надії» звіту за фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.
Положеннями п. 2.1. глави 2 договору встановлено, що споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Крім цього, п. 5.8. гл. 5 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Відповідно до положень п. 5.10 гл. 5 договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії» оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Умовами п. 4.1. розд. 4 комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021, що є невід`ємним додатком до договору, встановлено обов`язок сплати споживачем 100 % від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100 % оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Ця норма не застосовується до акцептування умов договору, порядок якого визначений п. 7.1 цієї комерційної пропозиції.
Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі).
Відповідно до положень п. 4.2. розд. 4 «Спосіб (порядок) та строки оплати за постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається, як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.
П. 4.3 комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 передбачає, що рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до п. 16.2. цієї комерційної пропозиції.
Положеннями п. 4.4 комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», яка є додатком 1 до договору, встановлено, що акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від ОСР. У разі наявності зауважень до акту купівлі – продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.
За даними оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго» на підставі звіту про фактичне споживання електричної енергії за листопад 2021 року відповідачу позивачем складено акт № 016011 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період листопад 2021 від 30 листопада 2021 року та рахунок № 000004399068/19/О11/23383 від 08.12.2021  на обсяг споживання електричної енергії – 30 945 кВт*год. на суму 177 747, 46 грн (з ПДВ) та направлено відповідачу на його електронну адресу 09.12.2021;
На підставі звіту про фактичне споживання електричної енергії за грудень 2021 року відповідачу позивачем складено акт № 016705 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021 від 29 грудня 2021 року та рахунок № 000004399068/19/О12/24116 від 29.12.2021 на обсяг споживання електричної енергії – 119 839 кВт*год. на суму 794 869, 08 грн (з ПДВ) та акт № 016965 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2021 від 31 грудня 2021 року та рахунок № 000004399068/19/О12/24405 від 12.01.2022 на обсяг споживання електричної енергії – 71 кВт*год. на суму 470, 93 грн (з ПДВ), які направлено відповідачу на його електронну адресу 29.12.2021 та 19.01.2024  відповідно.
На підставі звіту про фактичне споживання електричної енергії за січень 2022 року відповідачу позивачем складено акт № 018097 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2022  від 31 січня 2022 року та рахунок № 000004399068/19/О01/25567 від 11.02.2022  на обсяг споживання електричної енергії – 212 624 кВт*год. на суму 1 185 196, 79 грн (з ПДВ) та направлено відповідачу на його електронну адресу 16.02.2022.
На підставі звіту про фактичне споживання електричної енергії за лютий 2022 року відповідачу позивачем складено акт № 022842 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022  від 28 лютого 2022 року та рахунок № 000004399068/19/О02/30327 від 21.04.2022  на обсяг споживання електричної енергії – 48 752 кВт*год. на суму 261 439, 62 грн (з ПДВ) та направлено відповідачу на його електронну адресу 21.04.2022.
Отже, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, в частині постачання електричної енергії, що підтверджується вищезазначеними актами.
Проте, в порушення умов п. 2.1 гл. 2 договору відповідач оплатив спожиту ним електричну енергію частково, що підтверджується платіжними інструкціями від 29.12.2021 № 3012 на суму 177 747, 46 грн, від 30.12.2021 № 3013 на суму 794 869, 08 грн, від 27.01.2022 № 453629 на суму 471, 00 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту електричну енергію  становить – 1 446 636, 34 грн (з урахуванням ПДВ).
З метою досудового врегулювання спору 21.09.2022  на електронну адресу відповідача направлена вимога від 20.09.2022  № 44/11-003579 про сплату штрафних санкцій на суму 26 164,29 грн та боргу за спожиту електроенергію на суму 1 446 636,34 грн, яка залишилася без відповіді та задоволення.
Оскільки відповідач залишив без задоволення претензію-вимогу про сплату заборгованості, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повної та своєчасної оплати поставленої електроенергії, позивачем також нараховано відповідачу до стягнення 564 859, 67 грн - 15 процентів річних, 1 139, 79 грн - пені та 518 275, 77 грн - інфляційних втрат.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість в частині стягнення основного боргу за поставлену електроенергію, як підтверджених доданими до матеріалів справи доказами та не спростованих відповідачем. Суд також вказав, що розрахунок сум пені, 15% річних та індексу інфляції є вірним та відповідає нормам чинного законодавства. а, отже, позов в цій частині також підлягає задоволенню.
Водночас, суд першої інстанції зменшив розмір нарахованих пені, 15% річних та інфляційних втрат на 50%.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що ДПЗД «Укрінтеренерго» оскаржує рішення місцевого господарського суду лише в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 259137,88 грн.
При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.
Оскільки має місце прострочення відповідача з оплати за спожиту електричну енергію, то господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені, 15% річних та інфляційних втрат.
Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунки пені, 15% річних та інфляційних нарахувань, встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними та здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Водночас, розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми нарахованих штрафних санкцій, інфляційних втрат та 15% річних на 99,99%, суд першої інстанції зазначив про наявність низки виняткових обставин, з якими законодавством пов`язується можливість реалізації судом дискреційних повноважень для зменшення розміру нарахованих пені, 15 % річних та інфляційних втрат на 50%.
Зменшуючи розмір пені, річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції послався на висновки Великої Палати, викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно із якими Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір пені, штрафу та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Проте, колегія судів зазначає, що у справі №902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду не було викладено висновків щодо можливості зменшення розміру інфляційних втрат. 
Отже, справа №902/417/18 не є подібною з даною справою, оскільки в зазначених справах суди виходили з різних фактичних обставин, тому суд першої інстанції помилково зменшив розмір інфляційних втрат.
Колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду щодо можливості зменшення розміру інфляційних втрат.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у низці постанов, зокрема, 05.10.2023 у справі №904/4334/22, від 23.11.2023 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23, від 23.10.2024 у справі №910/15639/23, висловлював правову позицію стосовно відсутності права суду на зменшення інфляційних.
Верховний Суд зазначав, що частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 341/915/16-ц).
Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”).
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначеного способу захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).
Отже, визначене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України право на стягнення інфляційних втрат є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти мали бути отримані.
Ураховуючи наведене вище, а також правову природу інфляційних втрат, інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню за клопотанням боржника (на підставі статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України), оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати. 
Суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та безпідставно дійшов висновку про можливість зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат.
Посилання відповідача на постанову ВПВС від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 є безпідставним, оскільки у вказаній постанові також не було викладено висновків щодо можливості зменшення розміру інфляційних втрат.
Відтак, рішення підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 259137,88 грн. інфляційних втрат.
Відповідно до приписів ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
В даному випадку, доводи апеляційної скарги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" знайшли своє підтвердження в матеріалах справи у зв`язку з чим рішення підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення у відповідній частині.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені позивачем підлягають відшкодування за рахунок відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, ст.275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2025 у справі №922/3846/24 в частині відмови у стягненні зі Старосалтівської селищної ради на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» інфляційних втрат у розмірі 259 137, 88 грн скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.
Стягнути з Старосалтівської селищної ради (код ЄДРПОУ 04399068; вул. Перемоги, 14, смт Старий Салтів, Чугуївський район, Харківська область, 62560) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (код ЄДРПОУ 19480600; вул. Кирилівська, буд. 85, м. Київ, 04080) інфляційні втрати у розмірі 259137,88 грн.

Стягнути з Старосалтівської селищної ради (код ЄДРПОУ 04399068; вул. Перемоги, 14, смт Старий Салтів, Чугуївський район, Харківська область, 62560) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (код ЄДРПОУ 19480600; вул. Кирилівська, буд. 85, м. Київ, 04080) 3109,66 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4664,48 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Видати накази.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 15.05.2025.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.В. Плахов  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін