ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року	Львів	Справа № 140/14968/24 пров. № А/857/15061/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року, головуючий суддя – Андрусенко О.О., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,- 

                                                     В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ГУПФУ в Волинській області, ГУПФУ у Житомирській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Житомирській області від 02.07.2024 року №907640178048 про відмову у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ (далі – Закон №889-VІІІ); зобов`язати ГУПФУ у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону №889-VІІІ з дати звернення (25.06.2024 року).
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ у Волинській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV). Позивач 25.06.2024 року звернулася із заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року. Однак рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 02.07.2024 року №907640178048 позивачу відмовлено у призначенні такої пенсії,  у зв`язку з тим, що їй раніше призначалася пенсія як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ). Позивач не погодилась із цим рішенням оскільки, в даному випадку має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не перерахунок пенсії чи переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного закону. Оскільки на момент звернення за призначенням пенсії досягла необхідного 60-річного віку, на державній службі не перебувала, має 2 групу інвалідності, яку отримала в період роботи на державній службі, та необхідний страховий стаж понад 49 років, в тому числі 13 років на державній службі, тому має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №889-VІІІ з урахуванням статті 37 №3723-ХІІ.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.07.2024 року №907640178048 «Про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу»»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 25.06.2024 року на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ та частини дев`ятої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ з  урахуванням довідки Департаменту соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації від 14.06.2024 року №42/02/2-24 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Житомирській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що надану позивачем до заяви довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 14.06.2024 року №42/02/2-24, видану Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації, неможливо взяти для обчислення розміру пенсії згідно поданої заяви, оскільки за матеріалами електронної пенсійної справи позивач з 31.10.2006 року по 24.07.2017 року отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ, тому при переході на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723 розмір пенсії з 25.06.2024  року зменшується, у зв`язку з чим ГУ ПФУ в Житомирській області прийнято рішення від 02.07.2024 року №907640178048 про відмову у проведенні перерахунку
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  з 1999 року є особою з інвалідністю ІІ групи довічно (загальне захворювання), перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинської області та з 31.10.2006 отримувала пенсію по інвалідності (інвалідність внаслідок роботи на держслужбі) відповідно до Закону №3723-ХІІ, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК серії ВЛН №019428 (а.с. 22), розпорядженням від 07.11.2006 №178048 (а.с. 61-62).
З 2017 року по даний час позивач отримує пенсію за віком відповідно до  Закону №1058-ІV, що підтверджується рішенням розпорядженням від 03.08.2017 року №178048, рішеннями про перерахунок пенсії.
25.06.2024 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №889-VIII та статті 37 Закону №3723-ХІІ, надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, в тому числі довідку Департаменту соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації від 14.06.2024 року №42/02/2-24 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Вказана заява позивача за  принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Житомирській області, яким і прийнято рішення від 02.07.2024 року №907640178048 про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що особи з числа держслужбовців, яким встановлено інвалідність, з 01.05.2016 року втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ, проте зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV у встановлених статтею 33 цього Закону розмірах. Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернулася з позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має стаж на посаді державної служби понад 10 років та була первино визнана інвалідом II групи у період перебування на державній службі, відтак суд вважає, що вона має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону №889-VIII та частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Такі висновки суду першої інстанції частково відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначаються Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року, який набрав чинності 01 травня 2016 року.
Відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Умови, за дотриманням яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, передбачені розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VІІІ.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно із пунктом 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Згідно із частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За приписами частини дев`ятої статті 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина десята статті 37 Закону № 3723-XII).
Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина дванадцята статті 37 Закону № 3723-XII).
Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10 грудня 2015 року) право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ зберігають лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ та мають передбачені частиною 9 статті 37 Закону № 3723-ХІІ страховий стаж і стаж державної служби. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 466/5138/17, № 357/1457/17, від 10 квітня 2019 року у справі №607/2474/17.
Матеріалами справи підтверджено, що первинно позивачу було призначено пенсію по інвалідності як державному службовцю відповідно до Закону №3723-ХІІ, та вказані вище періоди її роботи були зараховані до стажу державної служби (зараховано 13 років 0 місяців 01 день), про що свідчить розпорядження від 07.11.2006 року №178048 та розрахунок стажу форма РС-право, на даний час страховий стаж позивача становить 49 років 1 місяць 6 днів.
Також з матеріалів пенсійної справи позивача та виписки із акта огляду МСЕК серії ВЛН №019428 вбачається, що первинно позивачу ІІ групу інвалідності встановлено з 21.10.1999 року,  а з 08.10.2008 року довічно, тобто у період перебування на державній службі.
Тобто, умови для переведення позивача з пенсії за віком відповідно до  Закону №1058-ІV, яку на даний час вона отримує, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №889-VIII та частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-ХІІ виконуються.
При цьому, колегія суддів враховує, що позивач з 31.10.2006 року по 24.07.2017 року отримувала пенсію по інвалідності (інвалідність внаслідок роботи на держслужбі) відповідно до Закону №3723-ХІІ, а з 01.06.2020 року позивача було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, та стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №3723-XII.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач раніше отримувала пенсію відповідно до Закону №3723-XII, то це не позбавляє її права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує наразі за Законом №1058-IV, на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №889-VIII та частини дев`ятої статті 37 Закону №3723-ХІІ, адже за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом.
Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що позивач з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ має право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки вона досягла встановленого Законом №1058-IV пенсійного віку, має необхідний страховий стаж, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.07.2024 року №907640178048 «Про відмову ОСОБА_1 у переході на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ГУПФУ у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону №889-VІІІ з дати звернення (25.06.2024 року), з визначенням розміру пенсії відповідно до поданої із заявою довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої Департаментом соціальної та ветеранської політики Волинської обласної державної адміністрації від 14.06.2024 року №42/02/2-24, то колегія суддів вважає такі  вимоги передчасними, оскільки за результатами розгляду заяви позивача пенсійним органом зроблено висновок, що позивач не має права на отримання пенсії по інвалідності відповідно до Закону №889-VIII,  оскільки переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивача у цій справі пенсійним органом не вирішувалось.
Оскільки захисту відповідно до положень КАС підлягають порушені права, то у спірних правовідносинах вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити частково.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322,325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі №140/14968/24 – скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.07.2024 року №907640178048 про відмову у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ (далі – Закон №889-VІІІ);
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 25.06.2024 року на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ та частини дев`ятої статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич