ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 квітня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/707/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року
у адміністративній справі № 280/707/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення відрахованого грошового стягнення, -
                                                     ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , визнано протиправним та скасовано наказ військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 №2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону», і стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 утриману суму відшкодування збитків відповідно до наказу від 21.06.2023 № 2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону».
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку військовою частиною НОМЕР_1 з підстав порушення норм процесуального права, а саме, не належної оцінки судом при розгляді заяви представника позивача про поновлення процесуального строку від 13.02.2024 (як того вимагає ст.90 КАС України) наданим представником позивача доказам, не вжиття заходів для запобігання зловживання позивачем (представником позивача) процесуальними правами учасника процесу, а також безпідставного не врахування судом порушення позивачем строку на усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду першої інстанції від 29.01.2024 (фактичне невиконання рішення суду – ухвали),  що призвело до неправильного вирішення справи і необґрунтованого постановлення судом 19.02.2024 ухвали про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви, що у сукупності стало підставою для ухвалення незаконного рішення у цій справі по суті заявлених позивачем вимог. Просить скасувати постановлені судом ухвали про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви від 19.02.2024 та про відкриття провадження в адміністративній справі від 04.03.2024 і рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.07.2024, та залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 №2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону» та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 утриману суму відшкодування збитків відповідно до наказу від 21.06.2023 № 2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону».
Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача і для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі підстав.
Як встановлено за матеріалами справи, адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 з додатками надійшов до Запорізького окружного адміністративного суду 23.01.2024 року (а.с.1 т.1) що був сформований в підсистемі «Електронний суд» представником позивача адвокатом Єренком Д.В. у формі електронного документа, Проте, ухвалою суду від 29.01.2024 позов було залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду: належним чином оформленої відповідно до статті 167 КАС України заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з зазначенням поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом; доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви із доданими до неї документами листом із описом вкладення або підтвердження (квитанція) про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (у випадку наявності такого у відповідача). Ухвалою суду від 19.02.2024 встановлений в ухвалі суду від 29.01.2024 строк для усунення недоліків позовної заяви було продовжено та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів від дня одержання цієї ухвали суду шляхом подання до суду доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви із доданими до неї документами листом із описом вкладення або підтвердження (квитанція) про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС (у випадку наявності такого у відповідача), ухвалою від 04.03.2024 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, і витребувано від військової частини НОМЕР_1 докази у справі, а ухвалою від 03.05.2024 судом призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.05.2024. Ухвалою від 30.05.2024 суд відклав підготовче судове засідання на 19.06.2024 та витребувано докази по справі, а ухвалою від 19.06.2024 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.07.2024, відповідач про час, дату та місце проведення судових засідань належним чином був повідомлений, і оскільки представник відповідача у судові засідання не з`являвся, вимоги щодо витребування доказів по справі виконав не у повному обсязі, а заяви або клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи без його участі до суду не надходило, суд визнав, що представник відповідача не з`являвся в судові засідання без поважних причин, тому беручи до уваги заяву представника позивача від 01.07.2024 за вх.№30502 про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявку представника відповідача, фіксування судового засідання, призначеного на 01.07.2024 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.
Вирішуючи спір у цій справі по суті, судом першої інстанції встановлено, що у період з 23.04.2022 по 10.01.2023 ОСОБА_1 перебував на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , і наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2022 № 7 старший прапорщик ОСОБА_1 , сержант з матеріального забезпечення протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону, був зарахований до списків особового складу частини (а.с.25а).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2023 № 98 ОСОБА_1 , головний сержант 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, з 08.04.2023 займав посаду головного сержанта 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону (а.с.25а зворот).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.04.2023 № 2330 було призначено службове розслідування (у матеріалах службового розслідування, наданих відповідачем, наказ відсутній) за фактом нестачі речового майна, що рахувалося за 2 протитанковою батареєю протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , і відповідно до акта службового розслідування встановлено, що під час перебування на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 23.04.2022 по 10.01.2023 позивач отримував речове майно для подальшої видачі його військовослужбовцям батареї. При проведенні інвентаризації при аналізі кількості майна, отриманого ОСОБА_1 в речовій службі, розданого військовослужбовцям 2 протитанкової батареї та фактично наявного встановлено нестачу майна речової служби на загальну суму 1 999 411,49 грн (а.с.94 зворотній бік – 102). На підтвердження зазначених обставин до матеріалів службового розслідування було долучено довідку-розрахунок від 08.06.2023 № 1694 (інвентарне майно, зокрема те, що було в експлуатації в бойових умовах) на загальну суму 1 158 382,82 грн, а також довідку-розрахунок від 08.06.2023 № 1695 (речове майно) на загальну суму 841 028,67 грн (а.с.177-178).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 № 2960 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону» встановлено, що за результатами службового розслідування шкода державі у формі нестачі по речовій службі військової частини НОМЕР_1 , яка склала 1 999 411,49 грн, була спричинена протиправними діями та поведінкою майстер-сержанта ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби та посадових обов`язків сержанта з матеріального забезпечення. За пунктом 4 наказу, керуючись пунктами 1 та 4 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності у повному розмірі залишкової вартості втраченого майна (а.с.26).
За результатом розгляду поданого адвокатського запиту представника позивача, листом військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2023 № 12257/1 повідомлено про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності та стягнення вартості державного майна на загальну суму 1999411,49 грн (а.с.21-22), що у сукупності стало підставою для оскарження позивачем у судовому порядку наказу військової частини НОМЕР_1 про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна з підстав його протиправності.
Перевіряючи у судовому порядку оскаржуваний позивачем у цій справі наказ військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 №2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону», суд першої інстанції правильно керувався положеннями: ч.1 ст.19, п.20 ст.106 Конституції України; Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та Укази Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, якими продовжувався строк дії воєнного стану в Україні; ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII); та ст.ст.1, 2, 4, 5, 9, 11, 26, 27, 47, 84 – 88, 121, 122 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV; п.2 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.09.2017 за №1192/31060 (далі – Інструкція №440);  а також аналізуючи положення і п.2, п.7 Розділу І, п.1  Розділу ІІ,  п.1 п.2 Розділу VII Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі – Порядок №608) – суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що приводом для прийняття рішення про призначення службового розслідування є виявлення підтверджених результатами службової перевірки або явних та очевидних ознак неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків поєднане із фактом смерті людини або із фактом загрози життю та здоров`ю людини, або із фактом існування матеріальної (моральної) шкоди, а тому суд правильно акцентував увагу на тому, що матеріали службового розслідування, всупереч положенням пункту 1 Розділу VII Порядку №608 службова перевірка щодо факту нестачі речового майна служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону не проводилась.
Виходячи зі змісту пункту 3 Розділу ІІ, якими визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння), та з огляду на приписи пунктів 1, 3 Розділу ІІІ Порядку № 608, якими чітко прописано, що  днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування, суд першої інстанції обґрунтовано витребував  Ухвалою від 04.03.2024 від військової частини НОМЕР_1 витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2330 від 09.04.2023 про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 та матеріали службового розслідування, призначеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2330 від 09.04.2023, але відповідачем так і не було надано суду наказ про призначення службового розслідування.
Обговорюючи правомірність наказу, який є у цій справі предметом судового аналізу щодо відповідності вимогам чинного законодавства, судом першої інстанції виходячи з положень  Розділу V Порядку №608 правильно проаналізовано Акт службового розслідування внаслідок чого встановлено, що у спірному випадку вказаний акт не містить дати його складання чи підписання (а.с.94 зворотній бік – 102 зворотній бік), а відповідна графа залишилась не заповненою, що не виключає можливість складення такого акта після винесення оскаржуваного наказу. Так, у складеному за наслідками проведення службового розслідування рішенні командира (а.с.91-92) міститься лише рік складання (2023), також у рішенні командира наявне власноруч написане  « 2330 09.04.23» та « 2960 21.06.23», що шляхом співставлення з матеріалами службового розслідування надає підстави для висновку, що вказане означає номери наказів про призначення і закінчення службового розслідування та дати їх складання. Отже, виходячи з наявних дат, судом першої інстанції правильно зауважено, що відповідачем проведено службове розслідування з порушення строків, встановлених пунктом 13 розділу ІІІ Порядку № 608, що не спростовує і сам відповідач.
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано зауважено у даному випадку на тому, що службове розслідування відносно позивача було призначене після спливу майже трьох місяців, з моменту переведення позивача до іншого батальйону військової частини НОМЕР_1 , тобто коли позивач вже не перебував на посаді сержанта з матеріального забезпечення 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону, а матеріали службового розслідування та наказ суб`єкта владних повноважень про накладення на військовослужбовця повної матеріальної відповідальності не містити в собі об`єктивних даних, котрі поза розумним сумнівом доводять наявність у військовослужбовця фізичної змоги усвідомлено запобігти настанню збитків у вигляді нестачі військового майна завдяки власному професійному досвіду, знанням, проведеному суб`єктом владних повноважень навчанню та використанню виданих суб`єктом владних повноважень технічних засобів контролю чи інших пристосувань, необхідних для виконання службових обов`язків за посадою чи службою, що в свою чергу виключає правомірність притягнення військовослужбовця саме до повної матеріальної відповідальності у зв`язку із недоведеністю вини військовослужбовця у настанні збитків чи умислу військовослужбовця на настання збитків, і такі висновки повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.03.2020 у справі № 814/2281/16, від 25.06.2020 у справі № 825/2405/18, від 11.06.2020 у справі № 1540/4486/18, від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18, від 13.11.2019 у справі № 620/302/19, від 12.12.2018 № 813/2751/17.
Оскільки статтею 5 та 6 Закону №160-ІХ законодавець виокремив обмежену матеріальну відповідальність військовослужбовця від повної матеріальної відповідальності військовослужбовця, то управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу застосування до військовослужбовця міри юридичної відповідальності саме у вигляді повної матеріальної відповідальності повинно узгоджуватись із вимогами частини другої статті 2 КАС України, зокрема, відповідати критеріям: обґрунтованості (тобто, вчинятись з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, запобігання дискримінації, пропорційності, забезпечення права особи на участь у процесі прийняття рішення, суд першої інстанції також правильно звернув увагу на встановлені службовим розслідуванням обставини стосовно розформуванню протитанкового артилерійського дивізіону, у тому числі і внаслідок негативної ситуації в майновому господарстві 2 протитанкової артилерійської батареї під час перебування на посаді командира батареї ОСОБА_2 , який 04.12.2022, який був увільнений з займаної посади і зарахований у розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвела до виникнення нестачі по речовій службі, загальна сума по залишковій вартості якої становить 1 999 411,49 грн., що саме і було підставою для вжиття тимчасово виконуючим обов`язки командира батареї лейтенант ОСОБА_3 заходів щодо виправлення недоліків та підготовки кандидата на приймання справ сержанта з матеріального забезпечення батареї від майстер-сержанта ОСОБА_1 , і проведення з останнім інвентаризації майна, виправлення та упорядкування облікової документації, а також для відновлення всіх документів, які не робилися протягом року, зареєструвати у всіх службах, враховуючи віддаленість від місця розташування батареї, порахувати наявне інвентарне та неінвентарне майно було практично неможливим.
Виходячи з того, що Законом № 160-IX, яким регулюються спірні правовідносини передбачена можливість притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди, а відповідачем у спірних правовідносинах не встановлено обставин щодо знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, чи щодо здійснення надлишкових виплат під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, також як і не встановлено під час службового розслідування фактів прямого причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби, суд першої інстанції правильно визнав формальним посилання відповідача на те, що позивач як сержант з матеріального забезпечення неналежно виконував посадові обов`язки та порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внаслідок належного обліку та інвентаризації майна, що відповідно, не може бути належним та допустимим доказом притягнення до матеріальної відповідальності.
Оскільки на вимогу ухвали суду від 03.05.2023 відповідачем не надано матеріали проведеної 08.04.2024 за період перебування ОСОБА_1 на посаді сержанта з матеріального забезпечення інвентаризації майна 2 протитанкової батареї протитанкового дивізіону військової частини НОМЕР_1 , а жодні акти приймання-передачі майна, яке було передано ОСОБА_1 не складались, суд першої інстанції обґрунтовано акцентував увагу на тому, що  надані відповідачем суду в якості доказів копії накладних (вимог) та здавальних відомостей були складені після переведення ОСОБА_1 до 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (10.01.2023), через що не могли братись до уваги під час встановлення залишкової вартості інвентарного та речового майна, а частина інших накладних (вимог) унеможливлює встановити загальну кількість предметів, їх вартість, та відповідальність позивача через: не зазначення обсягу відпущеного товару; відсутності вартість предмета або суми вартості прийнятих предметів; прийняття майна  не позивачем; відсутності усіх підписів відповідальних осіб; власноручних дописів; наявних розбіжностей у ціні товару за одиницю з тією ціною, що зазначена в акті службового розслідування та довідках-розрахунках, тощо, що у сукупності впливає на визначення суми залишкової вартості предметів, з чого складається встановлена службовим розслідуванням сума завданої шкоди внаслідок втрати військового майна речової служби частини, і відповідно, свідчить про порушення вимог статті 8 Закону № 160-ІХ та пункту 3 розділу VIII Порядку № 608 внаслідок відсутності документів, які повинні бути долучені до акта службового розслідування, щодо вартісної оцінки завданої шкоди (довідка та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності).
Виходячи з того, що з встановлених у ході службового розслідування обставин, інвентаризація майна не проводилась, а висновок про нестачу майна, що стало предметом службового розслідування, був зроблений лише виходячи з накладних (вимог) та роздавальних відомостей, зі змісту яких достеменно не можна встановити найменування та кількість майна, за яке у період з 23.04.2022 по 10.01.2023 був відповідальний ОСОБА_1 , а Закон № 160-ІХ розрізняє обмежену матеріальну відповідальність (стаття 5 Закону) та повну матеріальну відповідальність (частина перша статті 6 Закону), і підвищену матеріальну відповідальність (частина третя статті 6 Закону), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що   ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до повної матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, встановленої внаслідок виявлення нестачі майна (пункт 1 частини першої статті 6 Закону № 160-ІХ) , оскільки матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що: саме з вини позивача державі було завдано збитки внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків щодо збереження військового майна у вигляді нестачі; службовим розслідуванням не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця; а в акті службового розслідування у пункті 6 «Вина військовослужбовця» (сторінка 17 акта) вину військовослужбовця ОСОБА_1 визначено як необережність у формі злочинної самовпевненості, що не узгоджується з визначеним відповідачем розміром покладеної на позивача матеріальної відповідальності.
За наведених обставин, на переконання колегії суддів суд першої інстанції дійшов  обґрунтованого  висновку, що відповідачем у спірному випадку не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, акт службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності у повному розмірі виявленої шкоди, складений без дослідження усіх обставин та без ретельного дослідження причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.
Апеляційний суд також погоджується з підсумковим висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем у даній справі не доведено в порядку ч.2 ст.77 КАС України того, що між якістю виконання позивачем службових обов`язків та настанням збитків у вигляді нестачі майна з урахуванням перелічених вище факторів існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок, та що у настанні цих збитків існує вина заявника саме у формі умислу (а не необережності), і за таких обставин позовні вимоги у частині визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2023 №2960 «Про підсумки проведеного службового розслідування за фактом нестачі майна речової служби 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону» в тому числі і в частині стягнення з позивача вартості втраченого речового майна по залишковій вартості на загальну суму 1 999 411,49 грн і нарахування грошового забезпечення за червень 2023 року накладеного стягнення - підлягають задоволенню, зі стягненням з відповідача на користь позивача відрахованого грошового стягнення, яке було призначено на підставі наказу відповідача від 21.06.2023 № 2960, що узгоджується з приписами ч.3 ст.14 Закону №160-ІХ, якою чітко визначено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Доводами апеляційної скарги встановлені судом першої інстанції обставини не спростовуються взагалі, а підставою для скасування судового рішення відповідач зазначає лише продовження судом строку на усунення недоліків позовної заяви ухвалою від 19.02.2024 року та відкриття провадження у справі ухвалою від 04.03.2024 року, що колегія суддів розцінює як помилкове розуміння відповідачем норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції продовжуючи позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.67 т.1) діяв у відповідності до вимог ст.118, ст.119, ст.121 КАС України, а відкриваючи провадження в адміністративній справі (а.с.79 т.1) суд першої інстанції дотримався вимог ст.121, ст.122, ст.257 КАС України, що свідчить про відсутність правових підстав як скасування як прийнятого Запорізьким окружним адміністративним судом по суті спору рішення від 01 липня 2024 року, так і ухвал суду від 19.02.2024 року та від 04.03.2024 року. 
За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Виходячи з того, що судом першої інстанції правильно та повно встановлено обставини у даній справі, і до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції судове рішення у цій справі, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції 
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                              П о с т а н о в и в:
        Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 липня 2024 року – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов