ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2025 року           справа №200/6463/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року по справі №200/6463/24 (суддя І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                            УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення від 04.09.2024 року № 052530004706 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання призначити пенсію з 27.08.2024 року відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком робіт затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1994 р. № 202 з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 23.07.1999 по 28.07.1999, з 29.07.1999 по 19.04.2004, з 05.05.2004 по 21.08.2011, з 05.09.2011 по 19.04.2018, та зарахувати до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 19.04.2018 по 08.04.2019, з 10.04.2019 по 27.08.2024р.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.10.2024 року по справі №200/6463/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – задоволено частково.
Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.09.2024 року № 052530004706 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком – визнане протиправним та скасовано.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2024 року про призначення пенсії відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком робіт затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1994 р. № 202 з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 23.07.1999 по 28.07.1999, з 29.07.1999 по 19.04.2004, з 05.05.2004 по 21.08.2011, з 05.09.2011 по 19.04.2018, та зарахувати до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 10.04.2019 по 27.08.2024 з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.
В задоволенні іншої частини адміністративного позову – відмовлено.
Позивач надав заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи, з 19.04.2018 по 21.06.2018, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2024 року про призначення пенсії відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вказаного періоду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що звертаючись до суду з позовом просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 в тому числі періоди роботи, з 19.04.2018р. по 08.04.2019р., який охоплює період з 19.04.2018р. по 21.06.2018р.. Рішення суду не містить висновку про те, що вказаний вище період не підлягає зарахуванню до пільгового підземного стажу на провідній посаді, як і не містить висновку про те, що підлягає до зарахування. Отже, суд не ухвалив рішення щодо однієї із позовних вимог, з приводу яких досліджувались докази.
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд фактично відмовив позивачу у доступі до правосуддя щодо захисту його порушеного права на врахування періоду роботи з 19.04.2018р. по 21.06.2018р. до підземного стажу, так як повторно з даною вимогою позивач не має права звернутися до суду.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення виникає лише з метою вирішення окремих правових вимог, які не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
Отже, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки.
Звернувшись з заявою про ухвалення додаткового рішення, позивач просив суд зарахувати позивачеві до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи, з 19.04.2018 по 21.06.2018р..
У той же час при ухваленні рішення від 03 жовтня 2024р. про часткове задоволення позовних вимог Донецьким окружним адміністративним судом було вирішено це питання.
Як вбачається з тексту рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.10.2024 року у справі №200/6463/24 судом було встановлено, що період з 19.04.2018 по 21.06.2018 згідно довідки від 18.04.2018, виданої ДП “Димитровський учбово-курсовий комбінат”, - виробнича практика, зарахований до загального страхового стажу, період з 22.06.2018 по 08.04.2019 зарахований до пільгового стажу роботи з повним робочим днем під землею на провідних посадах згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 26/294 від 05.07.2023, виданої ВП “Шахта 1-3 “Новогродівська”.
Крім того, суд не прийняв посилання позивача на застосування роз`яснення Міністерства Соціального захисту населення України від 20.01.1992 № 8.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.08.2024 року про призначення пенсії відповідно до ч. 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком робіт затвердженого Постановою КМУ від 31.03.1994 р. № 202 з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 23.07.1999 по 28.07.1999, з 29.07.1999 по 19.04.2004, з 05.05.2004 по 21.08.2011, з 05.09.2011 по 19.04.2018, та зарахувати до пільгового стажу роботи на провідній посаді з повним робочим днем під землею відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 періоди роботи з 10.04.2019 по 27.08.2024 з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
Отже, з аналізу предмету позову у цій справі та змісту рішення суду вбачається, що судом першої інстанції вирішені усі позовні вимоги, що були заявлені позивачем.
Враховуючи те, що рішенням суду вирішено усі позовні вимоги, вирішено питання судових витрат та визначено спосіб виконання судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі.
Відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.
Колегія суддів також зазначає, що у разі незгоди з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач має право оскаржити рішення суду в установленому законом порядку. Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року по справі №200/6463/24 - залишити без задоволення.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року по справі №200/6463/24 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 20 березня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                                                                      І.В. Сіваченко