ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23468/21                         Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський В.Р. 
                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 травня 2025 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 за заявою представника Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В 2021 році ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 27.03.2021 без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням фактично виплачених сум. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2021, яке набрало законної сили 14.04.2022, адміністративний позов задоволено.
Надалі, від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.09.2022 вказану заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 640/23468/21 задоволено та зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подати протягом одного місяця з дати отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 17.11.2021 у справі № 640/23468/21.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2022 виправлено описку в пункті 2 резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2022 у справі №640/23468/21, вказавши вірну сторону у справі - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та пункт 2 резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2022 у справі № 640/23468/21 викладено у наступній редакції:
« 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати протягом одного місяця з дати отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києві від 17.11.2021 у справі №640/23468/21».
04.11.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва від Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві надійшов звіт від 28.10.2022 №2600-0904-8/140330 про виконання судового рішення від 17.11.2021 у справі № 640/23468/21.
Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
На виконання вимог зазначених приписів, Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу № 640/23468/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 прийнято звіт від Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про виконання судового рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2021 у справі № 640/23468/21.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2021 в частині перерахунку пенсії відповідачем виконано. При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не відмовляється від виплати нарахованої заборгованості і зазначало, що заборгованість буде виплачена після надходження коштів. З огляду на це, суд першої інстанції зазначив, що відсутні підстави для неприйняття звіту в цілому, оскільки відповідне фінансове забезпечення не залежить від відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.ч. 1-2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Нормами ч.ч. 2-3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Також, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Конституційний Суд України вказав, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
З метою забезпечення виконання судового рішення, статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання рішення суду є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.
Колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, перевіряючи звіт Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідно встановити факт виконання відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2021.
З матеріалів справи вбачається, що у звіті від 28.10.2022 №2600-0904-8/140330 про виконання судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає, що на виконання рішення суду від 17.11.2021 у справі №640/23468/21 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, визначеному судовим рішенням. Виплату буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету в порядку черговості.
Також, вказано, що розмір пенсії позивача на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.11.2021 у справі №640/23468/21 виплачується без обмеження.
Таким чином, позивачу здійснено перерахунок пенсії відповідно до резолютивної частини рішення суду, пенсія виплачується у перерахованому розмірі, залишилася не виконаною частина судового рішення щодо виплати нарахованої заборгованості.
При цьому, у звіті Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначено, що відповідна виплата буде здійснена після виділення пенсійному органу відповідних коштів на погашення заборгованості.
Колегія суддів звертає увагу, що органи Пенсійного фонду України фінансують види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету у межах виділених асигнувань.
Таким чином, нарахована позивачу сума доплати по пенсії має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.
Згідно із підпунктами 4-5 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду.
Тобто, пенсійні виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.
Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.
Згідно із пунктами 20, 29 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, від 07 листопада 2018 року у справі №818/159/18, від 07 листопада 2019 року у справі №560/523/19, від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для неприйняття звіту в цілому, оскільки матеріалами справи підтверджується вчинення Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві спрямованих дій на виконання судового рішення у цій справі, невиплата нарахованих сум має місце не внаслідок ухилення від виконання судового рішення, а через відсутність у необхідному розмірі коштів, необхідних для його виконання.
Доводи апеляційної скарги про те, що невиплата заборгованості вказує на безпідставне невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2021 в повному обсязі, апеляційний суд розцінює критично в силу викладеного вище.
Всі інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для прийняття звіту про виконання судового рішення.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241-244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                            
Судді:                                                                                Ганечко О.М. 

                                                                                          Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 23.05.2025.