Справа № 148/2051/24
Провадження № 22-ц/801/518/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

21 березня 2025 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Войтка Ю.Б., Сопруна В.В.
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Калітовської Тетяни Віталіївни
на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Пилипчука О.В., 
в справі № 148/20251/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (позивач)
до ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості, - 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 25.05.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 6698944.
Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 7 000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню та інші платежі передбачені договором. 
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідач в свою чергу не виконав умови договору.
14.02.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК Кредит Капітал» було укладено Договір факторингу № 14.02/24, відповідно до якого ТОВ «ФК Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги за договором № 6698944.
Позивач зазначає, що станом на 26.08.2024 заборгованість відповідача становить 18 727 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 7 000 грн; прострочена заборгованість за відсотками – 11 727 грн. 
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», тому останнє вимушене з даним позовом звернутися до суду.
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2024 року в задоволення позову відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням, представник позивача Калітовська Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перерахувало кредитні кошти на банківську карту відповідача, і як доказ укладення договору про надання споживчого кредиту з боку ОСОБА_1 є розрахунок заборгованості, де відображено внесення (часткове погашення) ним кредиту. 
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Кірюшин О.В. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 17 лютого 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (18 727 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що згідно копії кредитного договору № 6698944, 25 травня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 наявний договір про споживчий кредит № 6698944. Строку дії кредиту 360 днів. Стандартна процентна ставка – 1,99 %. Кошти надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Дата надання кредиту: 25.05.2023 або 26.05.2023.
Згідно інформаційної довідки від 29.02.2024 вих. № 4216, виданої ТОВ «Авентус України, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» повідомляє про успішність наступної операції, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» №087/20-П від 08.07.2020 р., № транзакції 1239913156, сума 7 000 грн, валюта UAN, дата прийняття 25.05.2023, номер замовлення 36285660, Номер картки НОМЕР_1 , статус прийнято. 
14.02.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 14.02/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив на користь ТОВ «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, серед яких кредитний договір № 6698944.
Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 за період 25.05.2023 – 27.05.2023, від 23.11.2024 на картку № НОМЕР_2 , зарахування коштів в сумі 7 000 грн за вказаний період відсутнє, зарахування коштів за транзакцією 1239913156 відсутнє.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем надано докази, які спростовують твердження відповідача, викладені в позові, зокрема, виписку по картковому рахунку за період 25.05.2023 – 27.05.2023, відповідно до якої на картку №  НОМЕР_2 , зарахування коштів за транзакцією 1239913156 в сумі 7 000 грн за вказаний період відсутнє.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком та вважає його необґрунтованим і таким, що зроблений з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постановах: від 14 червня 2022 року (справа № 757/40395/20), від 20 червня 2022 року (справа № 757/40396/20), від 04 грудня 2023 року (справа №212/10457/21) та інших, неодноразово вказував на те, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним такого договору.
У постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 Верховний Суд погодився з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.
Апеляційним судом у справі, яка переглядається встановлено, що договір про надання споживчого кредиту від 25.05.2023 №6698944 укладено між сторонами ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ОСОБА_1 електронному вигляді.
Вказаний договір, а також Паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора С3749, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 25 травня 2023 року правочину. 
Укладення кредитного договору без введення позичальником особистих даних, паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, яка вказана ним та на яку бажає перерахувати кошти, є неможливим. 
Відтак ідентифікація позичальника ОСОБА_1 на веб-сайті (інтернет-сторінці) Товариства здійснена відповідно до вимог чинного законодавства.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. 
Таким чином, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, апеляційний суд дійшов висновку, що договір про надання споживчого кредиту від 25.05.2023 № 6698944 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та відповідача.
Умовами договору про надання споживчого кредиту встановлено, що сума кредиту складає 7 000 грн (п. 1.3), строк кредиту 360 днів (п. 1.4), стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.1.4 договору.
Тобто, сторонами було погоджені всі істотні умови договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, викладеного позивачем у позовній заяві та доданого до неї, заборгованість за кредитним договором у сумі 18 727 грн обчислювалась наступним чином: 7 000 грн (сума кредиту) + 11 727 грн (заборгованість за відсотками).
В свою чергу заборгованість за відсотками розраховувалась шляхом множення суми кредиту на процентну ставку та на кількість днів/ 100, за мінусом здійснених позичальником платежів (7000 грн х 1,99% х 90 днів /100 ) – 810 грн).
Відповідач, заперечуючи факт укладення між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» договору про споживчий кредит, надав суду першої інстанції виписку від 23.11.2024 по картковому рахунку за змістом якої, як він стверджує, на картку № НОМЕР_2 , зарахування коштів в сумі 7 000 грн. за період 25.05.2023 – 27.05.2023, відсутнє.
В свою чергу, 04.12.2024 року суду першої інстанції позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, зокрема, від АТ «Ощадбанк» про те, кому належить банківська картка № НОМЕР_1 , чи була успішною транзакція № 4216 на цю карту, якщо так то чи були зараховані кошти за цією транзакцією. 
Проте вказане клопотання залишилось поза увагою суду першої інстанції, який за умов наявності взаємовиключних доказів, поданих сторонами, не сприяв реалізації позивачем своїх прав на витребування судом доказів, які він в силу закону не може отримати самостійно, проте надав перевагу документу з цього питання, наданому відповідачем. 
Відповідно до ч. 1 статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Доказ визнається судом достовірним, якщо в результаті його дослідження та оцінки з`ясовується, що в ньому містяться відомості, що відповідають дійсності. 
Відповідно до ч. 2 статті 89 ЦПК суд оцінює достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності. Отже, достовірність доказів, так як і належність та допустимість доказів є розумовою діяльністю суду, яка здійснюється за його внутрішнім переконанням у результаті дослідження та оцінки. 
Поняття «достовірність» у тлумачному словнику з української мови визначається як «те, що не викликає сумнівів, цілком вірне, точне».
Отже, достовірним можна вважати будь-який доказ, зміст якого не спростовано в процесі доказування. 
Якщо є певні сумніви щодо достовірності доказів, то таке питання вирішується шляхом співвідношення даного доказу з іншими доказами, які досліджені судом. Виявлення суперечливих, взаємовиключних відомостей, що містяться у доказах, говорить про недостовірність певного доказу. В даному випадку постає питання про необхідність усунення цих протиріч шляхом, наприклад, надання додаткових доказів або спростування наявних.
Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
До таких висновків прийшов Верховний Суд в постанові від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Згідно ч. 7 статті 81 ЦКП України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. 
З метою підтвердження доводів позовної заяви та апеляційної скарги, представник позивача Калітовська Т.В. апеляційній скарзі клопотала про витребування доказів щодо перерахування на банківську картку ОСОБА_1 кредитних коштів та отримання їх останнім.
Відтак ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2025 року за клопотанням позивача витребувано з АТ «Ощадбанк» інформацію, що містить банківську таємницю ОСОБА_1 , а саме про те, чи мала місце 25 травня 2024 року транзакція №1239913156 в сумі 7 000 грн згідно договору № 6698944 на номер банківської картки НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .? Якщо так, то чи зараховано вказану суму за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської картки НОМЕР_1 ?
Відповідно до листа АТ «Ощадбанк» від 11 березня 2025 року №46/1211/26221 на ім`я ОСОБА_1 для обслуговування банківського рахунку дійсно було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 . На вказаний банківський рахунок 26 травня 2023 року зараховано суму 7 000 грн . При цьому будь-яке інше зарахування на цей рахунок однією сумою у розмірі 7 000 грн протягом період з 25.05.2023 по 26.05.2023 відсутнє. 
На підтвердження вказаної інформації АТ «Ощадбанк» додано платіжну інструкцію від 26 травня 2023 року, за змістом якої на платіжну картку № НОМЕР_3 перераховано 7 000 грн 26 травня 2023 року, отримувачем є ОСОБА_1 . Платником у даному випадку вказано Вінницьку обласну філії АТ Ощадбанк, а як призначення платежу вказано «зарахування переказу на рахунок CH Payment^ MasterCard Acq – Our EuroCard/Mastercard». 
Отже достатніми й допустимими доказами підтверджено, що згідно з умовами кредитного договору в обумовлений у ньому строк ОСОБА_1 на його картковий рахунок було перераховано суму кредиту – 7 000 грн, а відтак відомості, відображені в довідці ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 24) відповідають дійсності, а суд першої інстанції протиправно відкинув цей доказ. 
При цьому поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що виписка по відповідному картковому рахунку за період з 25.05.2023 по 27.05.2023 року, що надана відповідачем, не містить підпису відповідальної посадової особи банку і відбитку печатки, і, з урахуванням інформації, отриманої апеляційним судом від банку, є неповною. 
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем доведено підписання відповідачем договору із використанням одноразового ідентифікатора С3749 25.05.2023 року договору про надання споживчого кредиту № 6698944 та Паспорту споживчого кредиту, які містять умови кредиту, процентні ставки, а також доведено отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 7 000 грн на банківську картку.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи позов є доведеним, а тому колегія суддів прийшла до висновку, що із відповідача підлягає стягненню заборгованість за укладеним договором про надання споживчого кредиту № 6698944 від 25.05.2023.
Водночас вирішуючи розмір заборгованості апеляційний суд вважає, що її слід рахувати з моменту фактичного переказу суми кредиту на банківську картку позичальника ОСОБА_1 тобто з моменту отримання ним цієї суму, а саме з 26 травня 2023 року.
Отже, розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту становить 18 587,70 грн, та складається із суми кредиту 7 000 грн та заборгованості за відсотками 11 587, 70 грн, яка розрахована наступним чином: (7000 грн х 1.99% х 89 днів / 100) – 810 грн (платежі внесені відповідачем на погашення кредиту).
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про повну відмову в задоволенні позову, без оцінки вказаних обставин у сукупності, не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.
Щодо судових витрат 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки судовим рішення апеляційного суду позов задоволено на 99, 25%, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Загальний розмір сплаченого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судового збору становить 5 329, 28 грн (2 422, 40 грн за подання позовної заяви та 2 906,88 грн за подання апеляційної скарги).
Отже із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» стягується 5 289,31 грн судового збору (99,25 % від 5 239,28 грн).
Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» Калітовської Тетяни Віталіївни задовольнити частково.
Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 25 травня 2023 року № 6698944 в сумі 18587,70 грн, яка складається із суми кредиту – 7 000 грн та заборгованості за відсотками 11 587,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» (ЄДРПОУ 35234236) судові витрати у справі, що складаються із судового збору сплаченого за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 5 289,31 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:                                                                І.М. Стадник

Судді:                                                                        Ю.Б.Войтко

                                                                               В.В. Сопрун