Номер провадження: 22-ц/813/1003/25 
Справа № 511/803/23
Головуючий у першій інстанції Бобровська І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Роздільнянської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальний заклад «Роздільнянська міська школа мистецтв» про стягнення незаконно отриманих коштів внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року керівник Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Роздільнянської міської ради Одеської області збитки, завдані в наслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією у розмірі 97 734 грн.
Позовна заява мотивована тим, що Роздільнянською окружною прокуратурою встановлено, що постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.06.2022 року у справі № 511/945/22, яка набрала законної сили 28.06.2022 року, за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією за ч. 1 ст. 172-7 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу директора комунального закладу «Роздільнянська міська школа мистецтва» ОСОБА_1 , яким було порушено вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.
Крім того, постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.06.2022 року у справі № 511/937/22, яка набрала законної сили 05.07.2022 року, за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, яким порушено вимоги ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Рішенням Роздільнянського районної ради Одеської області № 100- VII від 12.04.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора районного комунального закладу «Роздільнянська школа мистецтва» та 30.08.2019 між Роздільнянською районною державною адміністрацією та укладено з ним контракт. Додатковою угодою №1 від 25.01.2021 року до контракту від 30.08.2019 року внесено зміни у зв`язку із зміною назви Районний комунальний заклад «Роздільнянська школа мистецтв» на Комунальний заклад «Роздільнянська міська школа мистецтв». Так, ОСОБА_1 , перебуваючи на вказаній посаді відповідно до статуту та посадової інструкції, наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, а тому є посадовою особою юридичної особи публічного права, яка прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а тому є суб`єктом відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та Примітки до ст. 172-7 КУпАП і є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00034873653 від 03.02.2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.09.1995 є чоловіком та дружиною.
Згідно з витягом Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00034873718 від 03.02.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільно стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00034873754 від 03.02.2022 ОСОБА_3 укладено шлюб та змінено прізвище на ОСОБА_4 . 
Відповідно до наказу директора № 3 23 від 01.09.2015 року ОСОБА_5 призначено на посаду викладача теоретичних дисциплін.
ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора районного комунального закладу «Роздільнянська школа мистецтва», будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинено дію та прийнято рішення в умовах реального конфлікту інтересів , а саме підписано накази про преміювання, в тому числі дружину та доньку. Оскільки накази директора Роздільнянської школи мистецтв ОСОБА_1 № 57 від 16.09.2020, № 63 від 26.10.2020, № 67 від 23.11.2020, № 74 від 22.12.2020, № 13 від 22.03.2021, № 24 від 25.05.2021, № 50 від 20.09.2021, № 69 від 24.11.2021, якими виплачено премії йому особисто на загальну суму 39 186 гривень, його дружині ОСОБА_2 на суму 37 328 гривень та донці ОСОБА_5 на суму 21 220 гривень, прийнято з порушеннями антикорупційного законодавства, вони є незаконними, у зв`язку з чим наявні підстави для їх повернення до бюджету.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2023 року у задоволенні позову керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Роздільнянської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог: Комунальний заклад «Роздільнянська міська школа мистецтв» про стягнення незаконно отриманих коштів внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією – відмовлено повністю. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, представники Роздільнянської міської ради Одеської області та Комунального закладу «Роздільнянська міська школа мистецтв» у судове засідання, призначене на 10.04.2025 року на 14:00 год. не з`явились, про причини не явки не повідомили, клопотань та заяв про розгляд справи в режимі відеоконференції або про відкладення судового засідання не подавали.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 10.04.2025 року представників Роздільняської міської ради Одеської області та комунального закладу «Роздільнянська міська школа мистецтв» належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлена, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників учасників провадження, а саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників провадження, які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що справа перебуває в судах з березня 2023 року, а в апеляційному суді з лютого 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити с удове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що:
- у прокурора були підстави представляти інтереси держави в суді внаслідок того, що захист цих інтересів не здійснював компетентний орган – Роздільнянська міська рада Одеської області;
- прокурором не надано доказів про дотримання імперативних приписів статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» щодо визнання незаконними та скасування рішень, прийнятих за наявності конфлікту інтересів, а саме відповідних наказів про преміювання, а наявність обставин реального конфлікту інтересів при ініціюванні відповідачем питання про преміювання та наявність у її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 і частиною 2 статті 172-7 КУпАП не є достатньою правовою підставою для задоволення саме таких заявлених позовних вимог.
- притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.2 ст. 172-7 КУпАП, не є безумовною та визначеною законом підставою для відшкодування шкоди, завданої державі в особі Роздільнянської міської ради Одеської області, оскільки при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та визнання його винним за вчинені адміністративні правопорушення, судом не встановлювався факт завдання такої шкоди та розмір такої шкоди, які не впливали на кваліфікацію вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень. При цьому відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним на посаді директора КЗ «Роздільнянська міська школа мистецтв» протиправних дій, які полягали в існуванні конфлікту інтересів під час прийняття рішення та вчинення дій, а також неповідомлення ним у встановленому порядку про наявність реального конфлікту, що в свою чергу не може створювати юридичних насідків у вигляді відшкодування шкоди відповідно до статті 1166 ЦК України та частини 1 статті 68 Закону України «Про запобігання корупції», якщо кошти були отримані на законних підставах.
Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що: 
- рішенням Роздільнянського районної ради Одеської області № 100- VII від 12.04.2016 було призначено на посаду директора районного комунального закладу «Роздільнянська школа мистецтва» та 30.08.2019 між Роздільнянською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 укладено контракт. (а.с.43,44,51); 
- додатковою угодою №1 до контракту з директором районного комунального закладу «Роздільнянська школа мистецтв» від 30 серпня 2019 року від 25.01.2021 року, у зв`язку зі зміною власника та назви установи, контракт з Директором ОСОБА_1 укладено з Роздільнянською міської радою Одеської області. (а.с.49-50);
- відповідно до рішення Роздільнянської міської ради Одеської області ІV сесії VІІІ скликання «Про вхід Роздільнянської міської ради Одеської області до складу засновників Районного комунального закладу «Роздільнянська школа мистецтв», що знаходиться за адресою: Одеська область м. Роздільна, вул. Європейська, 25» від 30 грудня 2020 року №61 – VІІІ, районний комунальний заклад «Роздільнянська школа мистецтв» прийнято зі спільної власності територіальних громад Роздільнянського району Одеської області до комунальної власності Роздільнянської міської територіальної громади з усіма оборотними та необоротними матеріальними активами. Змінено назву закладу з «Районний комунальний заклад «Роздільнянська школа мистецтв» на «Комунальний заклад «Роздільнянська міська школа мистецтв» (а.с.41-42); 
ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді директора районного комунального закладу «Роздільнянська школа мистецтва», підписав наступні накази:
№57 від 16.09.2020 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 5556 грн. йому особисто як викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва»; у розмірі 5188 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 у розмірі 2000 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_5 (а.с.52); 
№63 від 26.10.2020 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 5556 грн., йому особисто як викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва»; у розмірі 5188 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 ; у розмірі 2580 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_5 (а.с.54); 
№67 від 23.11.2020 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 5740 грн. йому особисто як викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва»; у розмірі 5000 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 ; у розмірі 2600 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_5 (а.с.56); 
№74 від 22.12.2020 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 7000 грн. йому особисто як викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва»; у розмірі 6000грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 ; у розмірі 1500 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_5 (а.с.58); 
№13 від 22.03.2021 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 1500 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 (а.с.60); 
№24 від 25.05.2021 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 2000 грн. йому особисто як викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва»; у розмірі 2000 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 ; у розмірі 1850 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_5 (а.с.62);
№50 від 20.09.2021 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 6667 грн. йому особисто як викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва»; у розмірі 6226 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 ; у розмірі 5345 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_5 (а.с.65);
№69 від 24.11.2021 року, згідно з яким сплачено грошову винагороду: у розмірі 6667 грн. йому особисто як викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва»; у розмірі 6226 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_2 ; у розмірі 5345 грн. викладачу РКЗ «Роздільнянська школа мистецтва» ОСОБА_5 (а.с.67)
Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.06.2022 року (справа №511/937/22) ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення з урахуванням вимог ч.2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. Постанова суду набрала законної сили 05.07.2022 року.(а.с.18-21)
Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.06.2022 року (справа №511/945/22) ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172-7 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення з урахуванням вимог ч.2 ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі ста (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. Постанова суду набрала законної сили 28.06.2022 року. (а.с.22-25)
Вищевказані постанови не оскаржувались та набрали законної сили.
Колегія суддів виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Стаття 56 ЦПК України у частинах 3, 5 (абзац 2) встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:
- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;
- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);
- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 ГПК України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;
- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Отже, в цій справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.
У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування норм права:
- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);
- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача;
- оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах;
- якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 вирішувались питання: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.
Урегульовуючи розбіжності у викладених вище правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції з урахуванням відсутності з боку Роздільнянської міської ради Одеської області належного фінансового контролю за діяльністю і наявністю відповідного листа даного органу місцевого самоврядування на адресу керівника Роздільнянської окружної прокуратури від 03.01.2023 року за № 4 про те, що Роздільнянська міська рада Одеської області не буде здійснювати відповідне звернення до суду, дійшов до вірного висновку, що у прокурора виникли передбачені законом підстави для представництва державних інтересів щодо відшкодування шкоди (стягнення збитків) внаслідок вчинення адміністративних правопорушень пов`язаних з корупцією.
Статтею 66 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню в установленому законом порядку особою, яка вчинила відповідне правопорушення.
Статтею 68 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що фізичні та юридичні особи, права яких порушені внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення і яким завдано моральної або майнової шкоди, збитків, мають право на відновлення прав, відшкодування збитків, шкоди в установленому законом порядку.
Звертаючись до суду в інтересах держави в особі Роздільнянської міської ради Одеської області з позовом про стягнення незаконно отриманих коштів внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, прокурор виходив з того, що постановами Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.06.2022 року та від 22.06.2022 року директора комунального закладу «Роздільнянська міська школа мистецтва» ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» щодо неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів та щодо вчинення дій та прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Так, прокурор вказує, що діючи в умовах реального конфлікту інтересів директор Роздільнянської школи мистецтв ОСОБА_1 всупереч ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» протягом вересня 2020 року по листопад 2021 року підписував накази про преміювання працівників школи і зокрема щодо себе на суму 39 186 гривень, своєї дружини (викладача) на суму 37 328 гривень та дочки (викладача) на суму 21 220 гривень, згідно з якими ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_5 отримали коштів на загальну суму 97 734 грн.
Разом з тим, відповідно до Розділу V частини 5 Статуту Комунального закладу «Роздільнянська міська школа мистецтв», затвердженого Рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області від 30.12.2020 року №61- VІІІ (в новій редакції), педагогічні працівники мають право на: соціальне та матеріальне заохочення за досягнення вагомих результатів у виконанні покладених на них завдань. (а.с.32).
Відповідно до Розділу VІІ, частини 7.11 Статуту, директор застосовує заходи заохочення та дисциплінарні стягнення до працівників закладу. (а.с.36)
Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1 , всі згадані накази на заохочення працівників Роздільняської школи мистецтв, він дійсно підписав в якості керівника, але кандидатури всіх цих працівників на преміювання погоджувались профспілковим комітетом. У вищевказаних наказах на преміювання фігурував не лише він з дружиною та дочкою, а всі працівники Роздільняської школи мистецтв і премії виплачувались за рахунок фонду економії виділених школі в межах кошторису коштів. Тому ніяких збитків міському бюджету м. Роздільної не спричинено. Що стосується кандидатур, які погоджені профспілковим комітетом комунального закладу «Роздільнянська школа мистецтв», то ані він, ані його дружина та дочка, не є членами профспілкового комітету. 
Так, у постановах Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.06.2022 року та від 22.06.2022 року ОСОБА_1  було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за частинами першою, другою статті 172-7 КУпАП, а саме за невжиття заходів з недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та неповідомлення відповідного органу про такий конфлікт, а також за підписання в умовах реального конфлікту інтересів накази про преміювання, в тому числі дружину та доньку. Оскільки накази директора Роздільнянської школи мистецтв Гімбри Р.В. № 57 від 16.09.2020, № 63 від 26.10.2020, № 67 від 23.11.2020, № 74 від 22.12.2020, № 13 від 22.03.2021, № 24 від 25.05.2021, № 50 від 20.09.2021, № 69 від 24.11.2021, якими виплачено премії йому особисто на загальну суму 39 186 гривень, його дружині ОСОБА_2 на суму 37 328 гривень та донці ОСОБА_5 на суму 21 220 гривень.
Посилаючись на встановлення вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, прокурор вказував, що підписані ОСОБА_1 накази № 57 від 16.09.2020 року, № 63 від 26.10.2020 року, № 67 від 23.11.2020 року, № 74 від 22.12.2020 року, № 13 від 22.03.2021 року, № 24 від 25.05.2021 року, № 50 від 20.09.2021 року, № 69 від 24.11.2021 року про преміювання в тому числі собі, дружині та дочці прийняті з порушеннями антикорупційного законодавства, вони є незаконними, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення виплачених їм грошових коштів у вигляді премій до бюджету.
За правилами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Під збитками відповідно до статті 22 ЦК України розуміють втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.
Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.
Встановлені у статті 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і для юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що диспозиція ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП не передбачає наявності таких кваліфікаційних ознак як «шкода» або «збиток», на відміну від зокрема диспозицій ст. ст. 164-2, 164-15, 166-16, 166-17 КУпАП, внаслідок чого постанови Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.06.2022 року та 17.06.2022 року, які набрали законної сили, доказують лише факти вчинення ОСОБА_1 корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП.
Тобто доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП, які є адміністративними правопорушеннями з формальним складом, не позбавляє позивача (в даному випадку - прокурора) від обов`язку доведення наявності шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, що притаманно деліктним правовідносинам.
Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 127/12338/19.
Оскільки у справі, яка переглядається, прокурор пов`язував підписання відповідачем наказів про преміювання працівників школи і зокрема щодо самого відповідача на суму 39 186 гривень, його дружини на суму 37 328 гривень та дочки на суму 21 220 гривень, а всього на загальну суму 97 734 грн. з спричиненням збитків на таку ж суму, внаслідок вчинення відповідачем адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією - невжиття заходів з недопущення виникнення реального конфлікту інтересів та неповідомлення відповідного органу про такий конфлікт, а вказані адміністративні правопорушення ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП не відносяться до правопорушень з матеріальним складом (не передбачають наявності таких кваліфікаційних ознак складу адміністративного правопорушення, як «шкода» або «збиток»), колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що притягнення відповідача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.2 ст. 172-7 КУпАП, не є безумовною та визначеною законом підставою для відшкодування шкоди, завданої державі в особі Роздільнянської міської ради Одеської області, оскільки при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та визнання його винним за вчинені адміністративні правопорушення, судом не встановлювався факт завдання такої шкоди та розмір такої шкоди, які не впливали на кваліфікацію вчинених ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.
Також суд вірно зазначив, що шкода у вигляді неправомірних виплат на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 премій буде мати місце лише у разі відсутності в них у дійсності таких високих досягнень, як вагомі результати у виконанні покладених на них завдань, вагомі результати за сумлінну працю, оскільки саме вони є підставами для здійснення таких заохочувальних виплат.
У відповідності до статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані ( прийняті ) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними у судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема, Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнаним недійсним.
Відповідно до листа голови Роздільнянської міської ради Одеської області Шовкалюка В. від 03.01.2023 року №4, керівника Роздільнянської окружної прокуратури було повідомлено про те, що на адресу Роздільнянської міської ради не поступали експертні висновки або акт аудиторської служби за результатами перевірки щодо визначення та встановлення розміру збитків спричинених адміністративним правопорушенням директора КЗ «Роздільнянська міська школа мистецтв» Гімброю Р.В. (а.с.114).
З листа начальника Державної аудиторської служби України Південного офісу Держаудитслужби Стоянової Н. від 24.01.2023 року №151504-14/456-2023 вбачається, що заходи фінансового контролю в Комунальному закладу «Роздільнянська школа мистецтв» у період з 2020 – 2022 року не проводились (а.с.121).
Доказів у вигляді експертного висновку або акту аудиторської служби за результатами перевірки щодо визначення та встановлення розміру збитків спричинених адміністративним правопорушенням директора КЗ «Роздільнянська міська школа мистецтв» Гімброю Р.В. прокурором до позову не надано.
Відповідних клопотань про призначення експертизи в судовому порядку, прокурором не заявлено. 
Також прокурором не надано доказів про скасування органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних наказів № 57 від 16.09.2020 року, № 63 від 26.10.2020 року, № 67 від 23.11.2020 року, № 74 від 22.12.2020 року, № 13 від 22.03.2021 року, № 24 від 25.05.2021 року, № 50 від 20.09.2021 року, № 69 від 24.11.2021 року в частині преміювання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
Не заявлено на підставі статті 67 Закону України «Про запобігання корупції» відповідних позовних вимог прокурором і в судовому порядку. 
Оскільки матеріали пред`явленого прокурором позову не містять доказів відсутності у відповідача, його дружини та дочки протягом вересня 2020 року по листопад 2021 року включно таких високих досягнень, як вагомі результати у виконанні покладених на них завдань, вагомі результати за сумлінну працю, оскільки саме вони є підставами для здійснення таких заохочувальних виплат, а також, що ці заохочувальні виплати у вигляді премій у розмірі 97 734 грн. були здійснені з перевищенням кошторису виділених у 2020-2021 роках Роздільнянською міською радою Комунальному закладу «Роздільнянська школа мистецтв» коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову керівника Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: Роздільнянської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманих коштів внаслідок вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.
Тобто за встановлених обставин у справі, яка переглядається, сам по собі факт притягнення відповідача  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.2 ст. 172-7 КУпАП без надання інших належних доказів, про які зазначено вище, не є достатнім для стягнення заохочувальних виплат у вигляді премій у загальній сумі 97 734 грн., які виплачені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 протягом вересня 2020 року по листопад 2021 року включно. 
При таких обставинах висновок районного суду узгоджується з встановленими у справі обставинами і доданими до справи доказами.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури — залишити без задоволення.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 30.04.2025 року.

Головуючий                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                Є.С. Сєвєрова 

       С.О. Погорєлова