Справа № 133/325/24
Провадження № 22-ц/801/827/2025
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року	Справа № 133/325/24	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Матківської М.В., Стадника І.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №133/325/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року, яке ухвалив суддя Сєлін Є.В. у Калинівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 28 листопада 2024 року, 

в с т а н о в и в :

В лютому 2024 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи позовні вимоги тим, що у неї в шлюбі з відповідачем народилось двоє дітей – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року (справа № 133/785/16-ц) були стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн на кожну дитину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 12 квітня 2016 року, і до повноліття дітей. 
На підставі цього судового рішення був виданий виконавчий лист, який звернутий нею до примусового виконання. Проте, відповідач ухилявся від сплати аліментів, та допустив заборгованість з їх сплати, розмір якої відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 01 лютого 2024 року становить 160000,64 грн. В зв`язку із чим, вона звернулася до суду із вказаним позовом та просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 49911,48 грн.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 17654 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 

Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; не доведено обставини, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права та порушено норми процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей виникла не з його вини, а тому стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів є неправомірним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, оскільки він у добровільному порядку не вжив заходи щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкод для своєчасної сплати аліментів. Отже, оскільки розмір заборгованості становить 17654 грн, то суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення пені в розмірі 100 відсотків заборгованості в сумі 17654 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року (справа № 133/785/16-ц) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі, по 1000 грн на кожну дитину з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 12 квітня 2016 року, і до повноліття дітей.

На підставі цього судового рішення був виданий виконавчий документ (виконавчий лист), який звернутий стягувачем до примусового виконання.

Виконавче провадження відкрито 11 січня 2022 року, що підтверджується постановою від 11 січня 2022 року ВП №68089525 (а.с.11). 

Згідно з довідки-розрахунком, складеної у виконавчому провадженні № 68089525, та виданої старшим державним виконавцем Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сушко Д.С., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2016 року у справі № 133/785/16-ц, станом на січень 2024 року становить 160000 грн (а.с.14).

Згідно з розрахунку заборгованості складеної у виконавчому провадженні № 68089525, та виданої старшим державним виконавцем Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сушко Д.С., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на січень 2024 року становить 69000,64 грн (а.с.59 на звороті).

Відповідно до розрахунку заборгованості складеної у виконавчому провадженні № 68089525, та виданої старшим державним виконавцем Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сушко Д.С., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на січень 2024 року становить 76094 грн (а.с.67).

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу, що наявні в матеріалах справи три довідки з розрахунку заборгованості (а.с.14, 59, 67), які видані старшим державним виконавцем Сушко Д.С., містять різні суми заборгованості за січень 2024 року – 160000,64 грн, 69000,64 грн та 76094 грн.

Зокрема, з довідки на а.с.67 вбачається, що заборгованість за травень 2024 року становить 32228 грн. Проте відповідно до довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів від 06 травня 2024 року №26774/22.23.32 вбачається, що станом на 01 травня 2024 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів (а.с.60).

Крім того, постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року, яка набула законної сили 18 травня 2024 року (справа №133/987/24) провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Цією постановою встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №307301 від 29 березня 2024 року, складеного ПОГ СВГ ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, 01 березня 2024 року за адресою: м. Козятин, вул. П. Орлика, було встановлено, що гр. ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання двох доньок  ОСОБА_3 , 2007 р.н. та ОСОБА_4 , 2012 р.н., що призвело до виникнення заборгованості в сумі 65833,64 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання, за дане правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1ст. 183-1 КУпАП.

Також встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 11 січня 2022 року, винесеною головним державним виконавцем Аніцькою Ю.В., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №133/785/16-ц.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів слідує, що сукупний розмір заборгованості станом на 28 лютого 2022 року становить 120240 грн. Однак, враховуючи те, що день фактичного пред`явлення виконавчого листа №133/785/16-ц до примусового виконання був значно пізніше після видачі виконавчого листа, виконавче провадження відкрито 11 січня 2022 року, то розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 не може слугувати належним та допустимим доказом на підтвердження наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 183-1 КУпАП, оскільки у ньому включено до суми боргу розмір аліментів, що міг бути стягнутий до 11 січня 2022 року. Сама стягувач не зверталася за стягненням аліментів до 2022 року.
Крім того, згідно довідки начальника Козятинського відділу ДВС від 06 травня 2024 року, станом на 01 травня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 , відсутня.

Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні у справі  №133/987/24 докази в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення та підстав для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Таким чином, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 278/725/20.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд враховує, що з виконавчим листом до виконання позивач ОСОБА_1 звернулась майже через шість років та постановою від 11 січня 2022 року відкрито виконавче провадження, а також, що постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 травня 2024 року (справа №133/987/24) закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП, відносно ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, і яка в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення при вирішенні даного спору, тому платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 49911,48 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Матківська М.В.
       
                                                       Стадник І.М.