Справа № 132/3448/18
Провадження № 22-ц/801/319/2025
Категорія: 61
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року	Справа № 132/3448/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Стадника І.М., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року, ухвалене суддею Павленко І.В. в м. Калинівка, повне рішення складено 21 листопада 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_1 , виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області про визнання заповіту недійсним, встановлення юридичного факту та визнання права власності,
встановив:
У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: 
- встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та є рідним дядьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області 03 травня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №60;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:02:101:0252 в розмірі 006 га, що розташована по проїзду 5-й Генерала Арабея 64 у м. Вінниці (а.с.123-130 т.1).
В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її рідний дядько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з вищезазначеної квартири та земельної ділянки.
Про смерть дядька та його поховання ОСОБА_1 їй особисто стало відомо 09 квітня 2018 року і 12 квітня 2018 року вона звернулась до поліції із заявою про здійснення досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Під час проведення досудового слідства з`ясувалось, що 03 травня 2017 року секретарем виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Свиридюк Л.І. було посвідчено заповіт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до змісту заповіту, ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 .. Як вбачається з відомостей, зазначених у заповіті від 03 травня 2018 року, ОСОБА_3 особисто заповіт не читав та особисто не підписував. Заповіт підписала ОСОБА_5 , а прочитано заповіт начебто свідками. З посвідчувального напису в заповіті вбачається, що ОСОБА_3 заповіт особисто не прочитав (причина не зазначена), а також те, що він є частково обмеженим в його підписанні, у зв?язку з чим заповіт було підписано іншою особою. Таким чином, ОСОБА_3 особисто ані читав заповіт (невідомо, з яких причин), ані підписував його.
В оскаржуваному заповіті зазначено, що його складено о 09 год. 50 хв. 03 травня 2017 року, при цьому конкретне місце його складання не зазначено. Однак, з протоколу допита свідка ОСОБА_6 в рамках досудового слідства у кримінальному провадженні вбачається, що бути присутньою в якості свідка під час складання заповіту ОСОБА_3 її запросив ОСОБА_1 приблизно в обідню пору 03 травня 2017 року. Раніше до цього ОСОБА_7 . ОСОБА_3 ніколи не бачила. Заповіт посвідчувався у будинку ОСОБА_1 .. Текст заповіту заздалегідь був складений секретарем сільської ради та привезений з собою. 3 показів свідка вбачається, що хтось один з присутніх, можливо ОСОБА_8 , прочитав його друкований текст вголос. Документів, підтверджуючих особу ОСОБА_3 , ОСОБА_7 не бачила взагалі.
З протоколу допита свідка ОСОБА_9 в рамках досудового слідства вбачається, що бути присутнім в якості свідка під час складання заповіту ОСОБА_3 його запросив ОСОБА_1 приблизно вже у післяобідню пору 03 травня 2017 року. Заповіт посвідчувався у будинку ОСОБА_1 .. Текст заповіту заздалегідь був складений секретарем сільської ради та привезений з собою. 3 показів свідка вбачається, що хтось один з присутніх, можливо ОСОБА_8 , прочитав його друкований текст вголос. Документів, підтверджуючих особу ОСОБА_3 , ОСОБА_9 особисто не бачив взагалі.
Позивачка зазначає, що 03 травня 2017 року дядько перебував у неї в гостях. Між нею та її дядьком завжди існували довірительні відносини, вони постійно спілкувалися, вона для нього була єдиною рідною людиною. Так як дітей у дядька не було, він любив її, як власну дитину. Завжди з турботою ставився до неї. Запевняв її, що все, що у нього є залишить їй, як єдиній спадкоємиці та племінниці, яка про нього турбується. Коли ОСОБА_3 потрібна була допомога, він завжди звертався до неї.
ОСОБА_1 дядько розцінював як людину, з якою можливо лише періодично спілкуватись. Враховуючи різницю у віці - 34 роки, спільних інтересів у них ніколи не було. Дядько неодноразово повідомляв їй, що спілкування з відповідачем не викликає у нього будь-якого інтересу. Він не розуміє, що ОСОБА_1 від нього, літньої людини, потрібно. Зазначав, що неодноразово отримував від ОСОБА_1 смс-повідомлення незрозумілого для нього змісту. Часто отримував повідомлення про дзвінок ОСОБА_1 , однак, коли передзвонював, то виявлялось, що останній помилився номером або взагалі не відповідав на дзвінки.
З вищевикладеного вбачається, що станом на 03 травня 2017 року особисто у с. Глинськ Калинівського району Вінницької області ОСОБА_3 присутній не був, заповіт від його імені посвідчувався за місцем проживання ОСОБА_1 , у присутності осіб, яких ОСОБА_3 не запрошував та навіть взагалі не знав, а інформація щодо фізичного стану не відповідає фактичному стану здоров`я дядька, що свідчить про те, що заповіт, зроблений від імені ОСОБА_3 , не відповідає його волевиявленню і не є вільним. Крім того, під час його посвідчення мали місце суттєві порушення норм діючого законодавства щодо порядку посвідчення заповітів.
ОСОБА_2 вважає, що своїми діями щодо фальсифікації волевиявлення заповідача про складання заповіту як секретар виконавчого комітету сільської ради, так і ОСОБА_1 порушили її право на отримання спадщини в порядку спадкування за законом.
Крім того ОСОБА_2 зазначає, що 24 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Варламовим О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено їй у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у неї свідоцтва про народження ОСОБА_3 , що свідчить про недоведеність факту родинних стосунків між нею та померлим, та наявністю в матеріалах спадкової справи заповіту ОСОБА_3 від 03 травня 2017 року, де спадкоємцем всього його майна зазначений ОСОБА_1 ..
Встановлення того факту, що ОСОБА_3 є рідним братом її матері – ОСОБА_4 та рідним дядьком позивачки необхідно для доведення права на спадщину за законом за правом представлення. На даний час існує спір між нею та ОСОБА_1 щодо прав на спадкове майно померлого, а отримати копію свідоцтва про народження померлого дядька в органах реєстрації актів цивільного стану не передбачається за можливе за об`єктивних обставин. 
Також позивачка вважає за необхідне просити суд визнати за нею право власності на квартиру та земельну ділянку.
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року позов задоволено частково.
Встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_7 , є рідним братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , та є рідним дядьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.
Судові витрати по сплаті судового збору в іншій частині залишено за позивачем ОСОБА_2 ..
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення юридичного факту родинних відносин та стягнення з нього судових витрат по сплаті судового збору, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні вказаної вимоги. У решті рішення суду просить залишити без змін.
У скарзі зазначає, що судом було визнано обов`язковою явку ОСОБА_2 у судове засідання, однак, вимоги суду залишені позивачем без реагування. Позовна заява містить доводи, які є очевидно неправдивими щодо відносин з ОСОБА_3 та складання останнім заповіту. Проведеною експертизою підтверджено, що надана позивачем заява ОСОБА_3 від 14 жовтня 1999 року про видачу паспорта є підробленою. На вимогу суду позивачем не було надано витребувані у нього оригінали документів, а тому копія автобіографії ОСОБА_3 та копія його свідоцтва про народження не можуть братися судом до уваги. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_10 відмовити.
Також апеляційну скаргу було подано ОСОБА_2 , у якій вона просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту та про визнання права власності, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.
У скарзі зазначає, що у спірному заповіті іде мова про тремор рук, однак, у жодному із медичних документів не міститься ні слова щодо навіть мінімального тремору рук ОСОБА_3 ні в якості діагнозу, ні в якості симптомів чи скарг на стан здоров`я, ні в якості будь-яких наслідків хвороб чи лікування. 03 травня 2017 року у ОСОБА_5 були відсутні передбачені законом підстави для підписання заповіту замість заповідача ОСОБА_3 , а у секретаря сільської ради Свиридюк Л.І. були відсутні підстави для посвідчення заповіту. У ході розгляду справи у ОСОБА_3 не було встановлено будь-яких фізичних вад, які б позбавляли його можливості робити письмові записи та підписувати документи, як і не було встановлено будь-яких вад зору або інших причин, що не давали б йому змоги самостійно читати. Відповідачами суду не було надано жодного прибуткового касового чи банківського документа, який би підтверджував, що 03 травня 2017 року ОСОБА_3 була особисто здійснена оплата за вчинення нотаріальної дії. Глинською сільською радою не була надана ОСОБА_11 книга обліку заповітів, яка б відповідала встановленій формі, а надані реєстри та книги ні за формою, ні за змістом, ні за наявністю обов`язкових реквізитів як офіційного документа не відповідають вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування. До показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 слід віднестися критично. Незалежно від згоди чи незгоди суду із заявленою позивачем позовною вимогою про визнання заповіту недійсним, суд у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, повинен був підтвердити обставину нікчемності цього правочину і застосувати наслідки його нікчемності. Визнання виконавчим комітетом Калинівської міської ради Вінницької області позовних вимог додатково підтверджує обґрунтованість заявленого позову.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.
Судами встановлено, що батьками позивача ОСОБА_12 є: батько « ОСОБА_13 » та мати « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (російською мовою) (а.с.23 т.1).
У зв`язку з укладенням шлюбу, 30 березня 2017 року ОСОБА_14 змінила прізвище на « ОСОБА_15 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.22 т.1).
Батьками матері позивачки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: батько – « ОСОБА_16 », мати – « ОСОБА_17 », що підтверджується копією свідоцтвом про народження (російською мовою) (а.с.24 т.1).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.25 т.1).
ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.26 т.1).
ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.27 т.1).
ОСОБА_2 зазначає, що у її матері був рідний брат – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Глинськ Калинівського району Вінницької області помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.21 т.1).
Після його смерті ОСОБА_2  ІНФОРМАЦІЯ_13 , як спадкоємиця за правом представлення після смерті дядька  ОСОБА_3  звернулася до приватного нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Варламова О.В. із заявою про прийняття спадщини (а.с.17 т. 2).
Постановою приватного нотаріуса Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Варламова О.В. від 24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 через ненадання заявником доказів на підтвердження факту родинних відносин, а саме копії свідоцтва про народження померлого. Крім того, у вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_3 заповів усе майно іншій особі, яка подала заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.40 т.2).
Оскільки в процесі оформлення спадщини після смерті дядька виявилася відсутність свідоцтва про народження останнього, що унеможливлює доведення факту родинних відносин, ОСОБА_2 заявила вимогу про встановлення факту родинних відносин.
На підтвердження юридичного факту позивачкою суду було надано копію заяви про видачу паспорта « ОСОБА_3 » від 14 жовтня 1999 року, у якій зазначено, що його батьками є: батько - ОСОБА_16 , мати - ОСОБА_18 (а.с.30 т.1).
Відповіддю 2-го міського відділу в м. Вінниці УДМС України у Вінницькій області від 11 вересня 2018 року на запит повідомлено, що ОСОБА_3 дійсно звертався із заявою про видачу паспорта у зв`язку з загальним обміном (а.с.29 т.1). 
Також було надано копію відповіді на запит Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 6274-16.3-34 від 28 липня 2018 року, у якій зазначено, що відповідно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та до актового запису про смерть, ОСОБА_3 народився в Республіці Таджикистан, м. Ленінабад. Отже, Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області даною інформацією не володіє (а.с.139 т.1). 
Як убачається із копій автобіографії ОСОБА_3 , наданої Вінницьким коледжем будівництва і архітектури на адвокатський запит, ОСОБА_3 у своїй автобіографії зазначає, що «…..батько мій - ОСОБА_16 …», «… крім мене, батька і матері, до складу нашої сім`ї входить ще старша сестра ОСОБА_19 …» (а.с.140-142 т.3). 
Крім того, Вінницьким коледжем будівництва  і архітектури надано копію свідоцтва про  народження ОСОБА_3 , засвідчену старшим нотаріусом Вінницької нотаріальної  контори Папернік Ф.Є. 09.06.1949, про що в реєстрі  зроблено запис № 13910. Із зазначеної  копії свідоцтва про народження  НОМЕР_7  вбачається, що ОСОБА_3  народився ІНФОРМАЦІЯ_14  в м. Ленінабад Таджицької РСР. Його батьками значяться: батько « ОСОБА_16 » та мати « ОСОБА_17 » (російською мовою) (а.с.143 т.3).
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення.
Зокрема, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі ОСОБА_20 посилалася на те, що встановлення факту родинних відносин між померлим ОСОБА_3 , її матір`ю ОСОБА_4 , а відповідно і нею необхідно їй для доведення права на спадщину за законом за правом представлення.
Суд першої інстанції, встановивши, що позивачка у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю  документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем, надавши належну правову оцінку поданим стороною позивача доказам у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту, а саме, що померлий ОСОБА_3 був дядьком ОСОБА_2 ..
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,06 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер земельної ділянки:0510100000:02:101:0252. 
Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 132053228 від 25 липня 2018 року та Інформацією Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 22 серпня 2018 року (а.с.31-32 т.1).
Згідно заповіту, посвідченого 03 травня 2017 року секретарем виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Свиридюк Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 60, ОСОБА_3 у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право за законом заповів ОСОБА_1 . 
За даними Глинської сільської ради заповіт на день смерті заповідача ОСОБА_3 не змінено, не відмінено і не скасовано. 
У зв`язку з тремором правої руки (заповідач не може сам підписати) заповідача за його бажанням на його особисте прохання та за його дорученням, у його та секретаря виконавчого комітету Глинської сільської ради ОСОБА_8 присутності, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . 
У зв`язку з тим, що у ОСОБА_3 тремор правої руки і він не може підписати заповіт власноручно, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписала гр. ОСОБА_5 (а.с.34 т.1).
Як слідує із матеріалів спадкової справи № 31/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , заведеної приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Варламовим О.В., спадщину після смерті ОСОБА_3 у визначений законом строк прийняв ОСОБА_1 , подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.5 т.2).
ОСОБА_2 , як спадкоємиця за законом вважаючи, що під час посвідчення заповіту ОСОБА_3 мали місце суттєві порушення норм діючого законодавства щодо порядку складання та посвідчення такого заповіту, та що цей заповіт не відповідає внутрішній волі заповідача і не є вільним волевиявленням останнього, звернулася до суду і просила визнати заповіт недійсним та визнати за нею право власності на нерухоме майно. 
Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1251 ЦК України встановлено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу (частина 8 статті 1252 ЦК України).
Згідно із частинами першою, другою статті 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України,  якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання заповіту недійсним та похідної вимоги про визнання права власності на спадкове майно виходив з того, що складений 03 травня 2017 року ОСОБА_3 заповіт на ім`я ОСОБА_1 за формою відповідає вимогам статті 1247 ЦК України та посвідчений уповноваженою на це особою, а тому суд не вбачав підстав для визнання його нікчемним.
Суд встановив, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту, а саме: заповіт складений у письмовій формі, підписаний ОСОБА_5 у присутності двох свідків, до підписання зачитаний у голос за дорученням ОСОБА_3 запрошеними свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , посвідчений відповідальною посадовою особою органу місцевого самоврядування - секретарем сільської ради, яка уповноважена на вчинення нотаріальних дій, що не дає підстав зробити висновок про його нікчемність.
При цьому питання визнання заповіту недійсним як оспорюваного з тих мотивів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України), судом не розглядалося і не вирішувалося, оскільки при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України). Позов ОСОБА_2 не заявлено з підстав того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 на момент складання і посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало його волі.
 Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, зробленими за результатами розгляду даної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У даному випадку апеляційну скаргу було подано обома сторонами: позивачем ОСОБА_2 рішення оскаржується в частині відмовлених позовних вимог про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно; відповідачем ОСОБА_1 - в частині задоволеної позовної вимоги про становлення факту родинних відносин.
Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з наступного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 на підтвердження факту родинних відносин було надано підроблений доказ – заяву ОСОБА_3 від 14 жовтня 1999 року про видачу паспорта.
Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року за клопотанням представника відповідача призначено у даній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи виконано в заяві ОСОБА_3 від 14 жовтня 1999 року про видачу паспорта (форма 1) записи в графі 5 та в графах 1-4,6-однією особою чи різними особами (одним почерком чи різними)? (а.с.177-178 т.3).
Згідно висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12 грудня 2019 року № 341, досліджувані рукописні тексти в графах «1-4», «6», а саме рукописні тексти в графі «1»-« ОСОБА_3 », в графі «2»-«19 листопада 1941 р.», в графі «3»-«м. Ленінабад Таджицька РСР», в графі «5», а саме: «не одружений батько - ОСОБА_16 мати - ОСОБА_18 » в наданій заяві ОСОБА_3 від 14.10.1999 року про видачу паспорта (форма 1) виконані різними особами (а.с.224-233 т.3).
Суд першої інстанції відхилив вказану позицію відповідача, вказавши, що зазначений допис міг бути вчинений за вказівкою самого ОСОБА_3 іншою особою, бо лише йому були відомі такі відомості. А доказів того, що вказаний доказ є підробленим не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Відтак, суд першої інстанції визнав заяву ОСОБА_3 про видачу паспорта належним доказом, оскільки вона містить ту інформацію, яку можна встановити за допомогою доказу, і перевірити, чи входить вона до предмета доказування.
Вказаний висновок ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростований.
Апеляційний суд зважає, що дійсність підпису у самій заяві ОСОБА_3 про видачу паспорта від 14 жовтня 1999 року ніким не оспорювалась, а дата дописів в судовому засіданні не встановлювалась. 
Також ОСОБА_1 вважає неналежним доказом факту родинних відносин наявну в матеріалах справи автобіографію та свідоцтво про народження, оскільки, по-перше, копію таких документів запитуваною установою надано в день надходження запиту представника позивача, що свідчить про порушення встановленого порядку отримання документів, і оригінали цих документів не було надано на запит суду. По-друге, в автобіографії відсутні будь-які відомості про матір ОСОБА_3 ..
Апеляційними судом вказані доводи відхиляються, оскільки позиція сторони відповідача в частині порушення порядку отримання документів взагалі є необґрунтованою, з посиланням на відповідні норми закону (підзаконних актів).
За змістом статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору .
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2020 року за клопотанням представника позивача витребувано у Вінницького  коледжу будівництва і архітектури Київського національного університету будівництва і архітектури: оригінал супровідного листа адресованого адвокату Дудчику М.У. на виконання адвокатського запиту від 08 серпня 2019 року №303; оригінал автобіографії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 17 січня 1957 року; оригінал свідоцтва про народження ОСОБА_3 ТА № НОМЕР_8 (в разі відсутності оригіналу належним чином завірену копію).
Роз`яснено директору Вінницького коледжу будівництва і архітектури Київського національного університету будівництва і архітектури, ФОП ОСОБА_21 , що докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. Особи, які не мають можливості подати доказ, який вимагає суд, взагалі або у встановлені судом строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. За неповідомлення про неможливість подати докази, а також за неподання доказів, в тому числі з причин, визнаних судом не поважними, винні особи несуть відповідальність, встановлену законом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати судові докази (а.с.246-247 т.3).
На виконання вимог вказаної ухвали Вінницьким коледжем будівництва і архітектури Київського національного університету будівництва і архітектури від 14 лютого 2020 року надано відповідь, що на виконання ухвали надаються належним чином завірені копії витребуваних документів. Так як оригінали особових справ студентів мають зберігатися в навчальному закладі впродовж 75 років, у разі необхідності, за витребуванням суду представник коледжу може прибути з оригіналом особової справи ОСОБА_3 для ознайомлення (а.с.22 т.4).
ОСОБА_1 у поданому 11 березня 2020 року клопотанні просив суд не брати до уваги копії автобіографії та свідоцтва про народження (а.с.33 т.4).
Разом з тим, клопотань про повторне витребування оригіналів вказаних вище документів від сторони відповідача не надходило, повторно вказане питання судом не розглядалося.
Клопотань про явку до суду представника коледжу задля надання на огляд оригіналів документів ніхто не заявляв. 
Ненадання оригіналів документів, на думку ОСОБА_1 , свідчить про їх підробку.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Без висновку експерта, твердження відповідача з приводу підробки документів є нічим іншим, як припущенням.
Надання документів в день надходження запиту, на чому наголошує скаржник, не може свідчити про їх підробку.
Не зрозумілим також є чому не може братися до уваги автобіографія ОСОБА_3 за відсутності в ній інформації щодо його матері.
Апеляційний суд зважає на те, що фактично апеляційна скарга містить незгоду ОСОБА_1 із пред`явленим позивачем позовом щодо визнання заповіту недійсним, і викладені в ній доводи не спростовують висновок суду першої інстанції в частині доведеності факту родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_2 ..
Відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.
Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_2 , то апеляційний суд також не вбачає підстав для її задоволення.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним ОСОБА_2 в позовній заяві посилалася на те, що:
- інформація щодо фізичного стану заповідача ОСОБА_3 не відповідала фактичному стану його здоров`я; 
- в заповіті не зазначено конкретне місце його складення та місце посвідчення заповіту;
- зазначені в заповіті свідки заповіт вголос не читали, а підстави для необхідності посвідчення заповіту при свідках взагалі не зазначена;
- заповіт складався за відсутності заповідача секретарем виконавчого комітету сільської ради на своєму робочому місці та посвідчувався з невідомих причин у будинку за місцем проживання спадкоємця ОСОБА_1 ; 
- секретар виконавчого комітету Глинської сільської ради Калинівського району Вінницької області Свиридюк Л.І. не мала права посвідчувати заповіт, оскільки ОСОБА_3 не був зареєстрований та не проживав постійно на території цієї сільської ради; 
- свідків для посвідчення заповіту запрошував ОСОБА_1 , а не заповідач.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зважаючи на зміст позовної заяви, надав мотивовану оцінку наведеним в ній аргументам.
За змістом п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, саме особа, яка подає апеляційну скаргу повинна зазначити в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення.
Отже особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна не лише вказати про незаконність судового рішення, але у неї є обов`язок вказати в чому саме полягає незаконність рішення, тобто повинна спростувати висновки суду першої інстанції, зроблені за результатами розгляду підстав позовних вимог.
ОСОБА_2 , подаючи апеляційну скаргу, не спростовує висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні її позовних вимог, до яких він прийшов за результатами розгляду її позову.
Натомість, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на нові обставини, про які вона не зазначала в позовній заяві (в тому числі в заяві про збільшення позовних вимог). Зокрема зазначає наступне:
- на день смерті ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі жодного заповіту, складеного ОСОБА_3 , зареєстровано не було;
- рішення Глинської сільської ради чи документів, які б підтверджували посадовий статус ОСОБА_8 як посадової особи органу місцевого самоврядування в матеріалах справи немає;
- посадовою особою органу місцевого самоврядування не було отримано від ОСОБА_3 необхідні копії медичних документів чи висновків, які б містили відомості про наявність хвороби чи фізичної вади, що перешкоджало підписанню заповіту власноруч;
- у тексті заповіту не зазначено, на підставі якого документа встановлено особу заповідача ОСОБА_3 ;
- наявні в тексті заповіту суперечності не дозволяють встановити, хто що підписував і хто чого не підписував;
- у заповіті не зазначено, з яких причин ОСОБА_3 не міг самостійно прочитати заповіт;
- заповіт не містить будь-яких записів про вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси будинку ОСОБА_1 , а також не містить причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування;
- суду не було надано жодного прибуткового касового чи банківського документа на підтвердження здійснення ОСОБА_3 оплати за вчинення нотаріальної дії;
- суду не було надано алфавітну книгу обліку заповітів;
- реєстр для реєстрації заповітів і довіреностей Глинської сільської ради виявився не прошнурованим і пронумерованим документом. 
У ч. 6 ст. 367 ЦПК України зазначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вказані обставини не є підставою позову, а тому суд апеляційної інстанції під час перегляду справи не може розглядати справу за підставами позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції та не заявлялись позивачкою, оскільки у разі протилежного буде порушено принцип диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), а також принцип змагальності (стаття 12 ЦПК України).
А відтак, надавати оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині не має правових підстав.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає також, що в матеріалах справи наявна достатньо детальна інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_3 за останні роки його життя, зокрема, лист КНП «ЦПМСД №4» №158 від 19 червня 2018 року, лист Глинської амбулаторії ЗПСМ №1 від 22 січня 2019 року, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 від 10 червня 2018 року, медична карта амбулаторного хворого №6-7167-30-19-05 від 01 лютого 2018 року, медична документація ОСОБА_3 за результатами обстежень.
На підтвердження здатності ОСОБА_3 читати, писати та підписувати документи в матеріалах справи наявні: відповідь ЦПМСД №4 м.Вінниці №158 від 19 червня 2018 року, заява-скарга ОСОБА_3 від 31 липня 2017 року, заява на виготовлення технічної документації ОСОБА_3 від 27 лютого 2018 року, Журнал видачі довідок Комітету мікрорайону «Корея» Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці від 13 березня 2018 року.
Апеляційний суд відхиляє вказані доводи скаржника, оскільки вищезазначені докази стосуються періоду, який передував складенню ОСОБА_3 заповіту, так і періоду вже після його складення.
Частина вказаних доказів була відхилена судом першої інстанції з наведенням відповідного обґрунтування і висновки суду в цій частині ОСОБА_2 не спростовані. 
Суд першої інстанції вважав, що хворобливий стан, тремор рук та неможливість підпису та прочитання заповіту заповідачем ОСОБА_3 саме в момент його посвідчення знайшли своє підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_3 мав хворобливий стан здоров`я, у нього тремтіли руки і він не міг розписатися, в зв`язку з чим на його прохання текст заповіту до його підписання був прочитаний вголос, а потім на особисте прохання ОСОБА_3 заповіт був підписаний ОСОБА_5 ..
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про те, що до показань вказаних свідків, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 слід поставитися критично, оскільки всі вони є співучасниками нотаріальної дії та їх показання містять суттєві суперечності, стверджуючи при цьому, що судом першої інстанції в задоволенні клопотання про повторний допит свідків було відмолено.
З матеріалів справи встановлено, що в суді першої інстанції сторона позивача заявляла клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , у задоволенні якого ухвалою суду від 22 лютого 2023 року було відмолено. Клопотань про повторний допит свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від позивача не надходило.
Зазначаючи про вказані обставини, ОСОБА_2 при зверненні 21 грудня 2024 року із апеляційною скаргою не була позбавлена можливості заявити клопотання про повторний допит свідків, однак, таким правом не скористалася.
Лише 18 березня 2025 року у судовому засіданні представником позивача було подано клопотання про повторний допит свідків.
За змістом статті 356 ЦПК України, клопотання особи, яка подала скаргу, мають бути зазначені в апеляційній скарзі.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 365 ЦПК України, клопотання сторін та інших учасників справи про виклик свідків вирішуються суддею-доповідачем у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду.
Відтак, у задоволенні вказаного клопотання судом було відмолено.
ОСОБА_2 також зазначає, що для остаточного з`ясування цього питання, а саме дійсної наявності хвороби, що унеможливлювала 03 травня 2017 року зробити ОСОБА_3 власноручний підпис доцільно взяти до уваги показання допитаних судом свідків: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ..
Разом з тим, з оскаржуваного рішення суду слідує, що суд не взяв до уваги показання вказаних свідків, мотивувавши свій висновок в цій частині. Зокрема через те, що їх показання загалом стосувались періоду часу до виявлення захворювання у ОСОБА_3 та у період часу після посвідчення спірного заповіту, а також вказавши, що вони спростовуються наявними в матеріалах спарви доказами.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновок суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 березня 2025 року.

Головуючий                                                            Т.Б. Сало

Судді                                                                            І.М. Стадник

                                                                                   Т.М. Шемета