ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД Єдиний унікальний номер справи: 766/7001/24          Головуючий в суді І інстанції Дорошинська В.Е. Провадження № 33/819/88/25 Доповідач Кутурланова О.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:
головуючий – суддя Кутурланова О.В.
за участю: 
секретаря судового засідання – Олійник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Душаченко Ірина Сергіївна, на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до постанови суду, 02.05.2024 року о 19-50 год. по вул. Свободи в смт. Білозерка ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti », р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився на місці за допомогою алкотестеру «Drager Alcotest 6810», проба позитивна – результат 2,28 проміле Тест 1363. Подія фіксувалася шляхом безперервної зйомки на б/к . 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту ПДР).
Суд кваліфікує дії ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, як керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.
Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Душаченко І.С., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на численні порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року та прийняти нову, якою провадження у справі закрити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що він, будучи мобілізованою особою та виконуючі бойові завдання, був зупинений працівниками поліції 02.05.2024 року у смт.Білозерка, щодо нього складено протокол про адміністративне правопорушення та повідомлено, що матеріали справи будуть скеровані до Центрального районного суду м.Миколаєва. З метою прийняття участі у розгляді справи він неодноразово звертався до зазначеного суду, проте йому повідомляли про відсутність такої справи. У той же час справу розглянуто Херсонським міським судом Херсонської області за його відсутності, оскільки судові повістки направлялися за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає його фактичному місцю проживання та реєстрації ( АДРЕСА_2 ), що позбавило його передбачених законодавством прав приймати участь у розгляді справи та надавати докази, які доводять його невинуватість.

Крім того, адвокатом Душаченко І.С. подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій адвокат просила суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови як такий, що пропущений з поважних причин. 
В обґрунтування заяви зазначала, що про розгляд справи 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений, копію оскаржуваної постанови апелянтом отримано лише 19 березня 2025 року. 

У відповідності до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Аналізуючи доводи щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції вважає їх обґрунтованими. 
Так, згідно наданих матеріалів судовий розгляд 09.09.2024 року проведено без участі особи, яка притягається до відповідальності, та без участі його захисника. 
В матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_1 копії постанови від 09.09.2024 року в межах строків на апеляційне оскарження. 
Копія постанови направлена апелянту 10.03.2025 року та отримана ним 19.03.2025 року. 
Таким чином, твердження адвоката Душаченко І.С. про те, що ОСОБА_1 з поважних причин не міг в установлений законом строк оскаржити постанову суду підтверджені наявними у справі доказами та свідчать про об`єктивні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, який за цих обставин підлягає поновленню.

Судове засідання 06.05.2025 року проведено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Душаченко І.С., які, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явилися, будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи не заявляли.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 130 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Постанова судді суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали, відео матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Крім того, п.2.9А Правил дорожнього руху України передбачає заборону водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Проведення огляду на стан сп`яніння має здійснюватися згідно ст.266 КУпАП, відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі – Порядок) та з чітким дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі – Інструкція).
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вищезазначених Інструкції і Порядку, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. 
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).
Таким чином, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП поліцейський зобов`язаний дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів, в тому числі фіксування відмови від проходження огляду водієм.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що його вина повністю підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 02.05.2024 року серії ААБ № 248146, ОСОБА_1 02.05.2024 року о 19 год.50 хв. в смт.Білозерка по вул.Свободи в порушення п.2.9а ПДР України, керував транспортним засобом «Chevrolet Lacetti », р.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810» Тест 1363, результат - 2,28 проміле. До протоколу додається відеофіксація. 
Згідно протоколу ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП .
Вказаний протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та містить його позначку – «Згоден». Будь-яких заперечень чи зауважень ОСОБА_1 стосовно відомостей, зазначених в протоколі, у тому числі щодо його місця проживання, даний протокол не містить.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав викладені у ньому відомості належним доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується належними та допустимими доказами у відповідності до ст.251 КУпАП, а саме:
відео-файлом з нагрудних відео-реєстраторів поліцейських, з яких вбачається, що був зупинений транспортний засіб «Chevrolet Lacetti » р.н. НОМЕР_1 . Встановлено особу водія – ОСОБА_1 , який підтвердив факт керування вищезазначеним транспортним засобом. Зафіксовано проходження огляду на місці зупинки з використанням технічного приладу та оголошено результат працівником поліції, який склав 2,28 проміле;
чек-тестом приладу «Drager Alcotest 6810», яким встановлено ступінь алкогольного сп`яніння громадянина ОСОБА_1 , а саме: 2,28 проміле;
довідкою старшого інспектора з адміністративної практики, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 21.06.2005 року.

Вказані докази є належними та допустимими, є взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленими у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Сумнівів у їх належності та достовірності у апеляційного суду не виникає.

З огляду на викладене, при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд повно та всебічно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252КУпАП та постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.245,280,283 КУпАП.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його права на захист, та є підставою для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення та матеріалів справи, розгляд справи вперше призначено на 30.05.2024 року та в подальшому неодноразово відкладався – 18.06.2024 року, 19.08.2024 року та 09.09.2024 року. 
Суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 про зазначені судові засідання шляхом направлення судових повісток за адресою, зазначеною в протоколі та в матеріалах про адміністративне правопорушення, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області. 
Посилання апелянта на ту обставину, що зазначена в протоколі адреса ( АДРЕСА_1 ) відрізняється від його фактичної адреси проживання ( АДРЕСА_2 ) апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 , ознайомившись зі складеним відносно нього протоколом, поставив свій підпис та відмітку «згоден» та не зазначив жодних заперечень щодо невірно внесених відносно нього відомостей стосовно адреси місця проживання.

Не заслуговують на увагу і посилання ОСОБА_1 стосовно того, що справу розглянуто Херсонським міським судом Херсонської області всупереч тому, що в протоколі зазначено про розгляд справи Центральним судом м.Миколаєва. 
Так, розгляд справи Херсонським міським судом Херсонської області не суперечить положенням ст.276 КУпАП щодо розгляду справи за місцем вчинення правопорушення.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 268 КУпАП обов`язкова участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП не передбачена.
Розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не може розглядатися як самостійна підстава для скасування рішення суду. Крім того, права ОСОБА_1 були відновлені шляхом можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.
Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції його права на захист, спростовується матеріалами справи, згідно яких вбачається, що судом було вжито всіх заходів для повідомлення ОСОБА_1 за відомою суду адресою. 
Разом з тим, суд першої інстанції не мав даних, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та що в протоколі зазначено невірну адресу місця проживання правопорушника. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає порушень з боку суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , в тому числі і через свого захисника, який надає кваліфіковані послуги в галузі права, реалізовано право на апеляційне оскарження судового рішення. Апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження постанови.
Проте, апелянт у своїй апеляційній скарзі не зазначає інших доводів щодо законності судового рішення, крім неналежного його повідомлення про розгляд справи, та не наводить доводів щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого за ч.1 ст.130 КУпАП або доводи про свою незгоду з призначеним стягненням.
Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 та його захисник не були обмежені у передбачених ст.268 КУпАП правах, в тому числі і в правах бути присутніми при апеляційному розгляді скарги, заявляти клопотання та подавати докази.
Проте апелянт зазначеними вище правами не скористався, жодних нових доказів, які були невідомі суду першої інстанції та могли б істотно вплинути на суть прийнятого рішення, апеляційному суду не надав. Участь осіб, пояснення яких апелянт вважає такими, що мають суттєве значення для розгляду даної справи, стороною захисту не забезпечено. Клопотань про дослідження нових доказів не заявлялось. Тому апеляційний суд не вбачає порушення регламентованих ст.268 КУпАП прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_1 щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а тому розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

У справі Проніна проти України, № 63566/00 від 18 липня 2006 року ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн., суду першої інстанції не надано відомостей і це залишено поза його увагою, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 14 червня 2023 року.
Учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Душаченко Ірина Сергіївна, задовольнити частково.
Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 09 вересня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП змінити.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору в сумі 605,60 грн. на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій.
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського
апеляційного суду О.В. Кутурланова