ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 р.	Справа № 480/6455/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2025, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 16.01.25 у справі № 480/6455/24
          за позовом    ОСОБА_1  
          до   Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ,  Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)  
          про визнання протиправним та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі також - відповідачі), в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Давидка Ігора Ігоровича від 10.08.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 65185544;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відновити виконавче провадження ВП 65185544.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене без повного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи, зазначені нею у позовній заяві, вказує на неврахування їх судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Доводить, що висновки суду першої інстанції протирічать приписам чинного законодавства; судом не надано оцінку всім доказам, наявним в матеріалах справи; твердження суду про необхідність доведення ОСОБА_1 того, що вона єдиний спадкоємець, необґрунтовані.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 23.02.2021 Сумським окружним адміністративним судом у справі № 480/331/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Сумській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням усіх додаткових видів складових грошового забезпечення на підставі нової довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.12.2020 за № 11/46241/3038. Згідно з зазначеним рішенням у березні 2021 року ГУ ПФУ в Сумській області зроблено перерахунок пенсії у межах покладених судом зобов`язань і сума до сплати склала 116064,57 грн, які ОСОБА_2 не отримав у зв`язку зі смертю (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (копія свідоцтва про смерть додана до матеріалів справи).
На підставі рішення суду Сумським окружним адміністративним судом 15.04.2021 видано виконавчий лист № 480/331/21 про зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з врахуванням усіх додаткових видів складових грошового забезпечення на підставі нової довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.12.2020 № 11/46241/3038.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Давидка Ігоря Ігоровича 19.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65185544.
В подальшому виконавче провадження ВП № 65185544 закінчено 10.08.2021 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
ОСОБА_1 , з посиланням на те, що вона є спадкоємицею свого батька ( ОСОБА_2 ) звернулася до суду з проханням скасувати постанову від 10.08.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 65185544 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відновити виконавче провадження ВП 65185544 для надання їй можливості у подальшому вирішити питання щодо заміни сторони виконавчого провадження на правонаступника.
Водночас, як указує позивач у позові, для можливості подальшої реалізації своїх прав як спадкоємця та користуючись правами спадкоємця, ОСОБА_1 20.06.2024 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою, у якій просила повідомити, чи приймалося рішення щодо відновлення виконавчого провадження ВП № 65185544 стосовно ОСОБА_2 . Одночасно ОСОБА_1 просила за відсутності рішення про відновлення вказаного виконавчого провадження прийняти відповідне рішення щодо його відновлення.
За результатами розгляду вказаної заяви листом від 12.07.2024 ОСОБА_1 надана інформація, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження ОСОБА_1 не є учасником (стороною) виконавчого провадження ВП 65185544, що свідчить про відсутність підстав для розгляду поданої нею заяви.
Отже, судом установлено, що виконавче провадження ВП № 65185544 закінчено 10.08.2021 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження).
Звертаючись до суду, позивач не наводить нормативно-правових обґрунтувань стосовно наявності підстав для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, не наводить обставин щодо допущених порушень з боку державного виконавця під час закриття виконавчого провадження.
Єдина мотивація, на яку посилається позивач, це можливість подальшого вирішення питання щодо правонаступництва, оскільки кошти в сумі 116064,57 грн, які були нараховані її батькові ОСОБА_2 , так і не були ним отримані.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідно до вимог чинного законодавства і, відповідно, відсутні правові підстави для поновлення виконавчого провадження державним виконавцем.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією  та законами України.
Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), а також Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 за № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).
Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 18 вказаного Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Нормами пункту 11 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження).
Відповідно до ст. 41 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає відновленню:
1. У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
2. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця від 10.08.2021 у ВП №65185544 про закінчення виконавчого провадження, оскільки позивачем не наведено жодних правових обґрунтувань, які б свідчили, що зазначена постанова не відповідає вимогам чинного законодавства.
Надходження до державного виконавця доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 , як сторона виконавчого провадження №65185544, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правомірно зумовило прийняття спірної постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, підстави для відновлення виконавчого провадження відсутні.
За приписами частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника всі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до пунктів 12, 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012  від № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.
Разом з цим правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.
У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.
Однак у спірних правовідносинах смерть сторони виконавчого провадження відбулася після закриття виконавчого провадження. Виконавче провадження закрито 10.08.2021, а ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, виконавець не повинен був урахувати відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва сторони виконавчого провадження.
Окрім того, позивач просить зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відновити виконавче провадження ВП 65185544 для надання позивачу можливості використати своє право на заміну сторони виконавчого провадження правонаступником, проте позивачем не доведено, що вона є єдиним правонаступником у відповідному виконавчому провадженні.
Так, матеріали справи містять докази того, що окрім ОСОБА_1 , 1978 року народження (позивач), правонаступником відповідно до положень статті 1268 та 1270 Цивільного кодексу України є також ОСОБА_3 , 1983 року народження.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, у ст.1219 ЦК України зазначено про неможливість передати право вимоги на отримання пенсії, тобто зі смертю спадкодавця припиняється обов`язок з виплати йому пенсії, і право на отримання пенсії не може бути передано у спадок. Але спірні правовідносини не пов`язані з правом на отримання пенсії спадкодавця в подальшому, а стосуються виплати вже нарахованої, але своєчасно не виплаченої за життя пенсіонера пенсії. Тобто це спір не про право на пенсію, а про стягнення конкретного майна (грошових коштів), які залишилися у боржника, та не були за життя пенсіонера йому передані, а тому на нього мають право його спадкоємці за спеціальною спрощеною процедурою, передбаченою ст. 1227 ЦК України, ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульовано висновок про те, що закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у виді зокрема пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб. У разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Зазначений висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізували своє право на неодержану пенсію, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, проте не отримали таку виплату й оскаржують прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.
Також Верховний Суд уважає, що такий спір стосується оскарження рішення та дій управління Пенсійного фонду України як суб`єкта владних повноважень, що наділений владними управлінськими функціями щодо члена сім`ї померлого, якому (померлому) нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія.
Отже, посилання позивача на те, що без поновлення виконавчого провадження ОСОБА_1 позбавлена можливості реалізувати свої права правонаступника, не можуть бути прийняті судом як обґрунтована підстава для задоволення позовних вимог у цій справі, оскільки у позивача була можливість реалізувати своє право на неодержану пенсію шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Крім того, позивачем не надано до суду доказів того, що кошти в сумі 116064,57 грн на цей час залишаються невиплаченими.
Беручи до уваги наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідно до вимог чинного законодавства і, відповідно, відсутні правові підстави для поновлення виконавчого провадження державним виконавцем, є обґрунтованим і законним.
Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2025 у справі № 480/6455/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	С.П. Жигилій    О.В. Присяжнюк