ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 р.	Справа № 643/306/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Довготько Т.М., повний текст складено 17.02.25 по справі № 643/306/25
          за позовом                                    ОСОБА_1  
          до                                    ІНФОРМАЦІЯ_1                                           
          про скасування постанови про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до  Московського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.12.2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 17.02.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Московського районного суду м.Харкова від 17.02.2025 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно  з  ч.3  ст.22  Закону України  «Про  мобілізаційну  підготовку  та  мобілізацію»  під  час  мобілізації  у  разі отримання  повістки  про  виклик  до  територіального  центру  комплектування  та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.  Поважними  причинами  неприбуття  громадянина  у  строк,  визначений  у повістці,  які  підтверджені  документами  відповідних  уповноважених  державних органів,  установ  та  організацій  (державної  та  комунальної  форм  власності), визнаються, зокрема, хвороба громадянина,  яка позбавила  його можливості  особисто  прибути  у  визначені  пункт  і  строк. Зауважує, що  при  ухвалені  рішення  судом  не  були  враховані пояснення  та  надано  невірну оцінку доказів у справі, а саме: те, що позивач має дуже тяжке захворювання – бронхіальну астму IV ступеню, яка є не контрольованою. Цією хворобою він хворіє з дитинства, про що вказано у кожній медичній виписці, наданій до суду. Також у медичній виписці від 30.10.2024 підтверджується те, що позивач мав погіршення стану, за добу супроводжувались  напади  до  8  разів  на  добу,  які  він  спочатку призупиняв самостійно, придержуючись рекомендацій лікаря. Ці напади в позивача є неконтрольовані, при будь-якому фізичному навантаженні можуть знову з`являтись, тому у період загострення за рекомендацією свого лікаря він лишався вдома, доки стан не став ще гірше в ніч з 29 на 30 жовтня і був доставлений до стаціонарного відділення швидкою допомогою. Вважає, що суд першої інстанції виніс постанову  про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, не вчинив жодних дій на встановлення фактичних обставин справи, надав невірну оцінку доказам, проігнорував судову практику вищих судів, а тому ця постанова підлягає скасуванню.
Відповідач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст.286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 отримали копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку та апеляційну скаргу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів та повідомленням про вручення поштового відправлення.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 26.12.2024 офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старший лейтенант ОСОБА_2 склав стосовно ОСОБА_1 протокол №01/2840 про адміністративне правопорушення.
За змістом цього протоколу: під час дії воєнного стану в Україні продовженого на підставі Указу Президента України від 28 жовтня 2024 року №740/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 року №4025-ІХ, громадянин ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 своєчасно не з`явився за повісткою, надісланою засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.1 та п.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.20 та п.21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
30.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 винесено постанову №01/2952 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.
Не погодившись із правомірністю постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення, а тому оскаржувана постанова відповідача не підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. 
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст.210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Відповідно до абз. 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з абз. 6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
У відповідності до абз. 1, 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
За приписами ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Згідно з п.20 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі по тексту – Порядок №560; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з оголошенням мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: резервісти та військовозобов`язані, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Пунктом 21 Порядку №560 встановлено, що за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до п.41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Нормами п.п. 12, 13 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення №154) передбачено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу.
Отже, саме на відповідача як орган, який уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст.210-1 КУпАП покладено обов`язок щодо встановлення всіх фактичних обставин та дотримання процедури розгляду, визначеної ст.278 КУпАП.
Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За обставинами справи, 26.12.2024 офіцер мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 старший лейтенант ОСОБА_2 склав стосовно ОСОБА_1 протокол №01/2840 про адміністративне правопорушення.
За змістом цього протоколу: під час дії воєнного стану в Україні продовженого на підставі Указу Президента України від 28 жовтня 2024 року №740/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 року №4025-ІХ, громадянин ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 своєчасно не з`явився за повісткою, надісланою засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.1 та п.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.20 та п.21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
У протоколі зазначені відомості про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. В протоколі міститься підпис та пояснення ОСОБА_1 : «Вчасно повідомив про неможливість з`явитися за повісткою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та проходження курсу лікування».
30.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 винесено постанову №01/2952 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що під час дії воєнного стану в Україні продовженого на підставі Указу Президента України від 28 жовтня 2024 року №740/2024, затвердженого Законом України від 29 жовтня 2024 року №4024-1Х та продовження проведення загальної мобілізації на підставі Указу Президента України від 28 жовтня 2024 року №741/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 року №4025-1Х громадянин ОСОБА_4 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 15.10.2024 та протягом наступних 7 діб до 22.10.2024 не з`явився за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 , надісланою засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням №0600293235233 від 05.10.2024, яку отримав особисто 11.10.2024. 29.11.2024 було сформовано електронне звернення Е1341151 "Оберіг" від ІНФОРМАЦІЯ_3 до ХРУП №2 ГУ НГГУ в Харківській області про розшук та доставлення громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання матеріалів щодо адміністративного правопорушення. Таким чином, громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», п.1 та п. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.20 та п.21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560. Копію постанови ОСОБА_1 отримав 30.12.2024, про що мається підпис останнього.
Так, з копії повістки №360686 від 05.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 належало з`явитись 15.10.2024 об 11 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних. Позивач не заперечує факту отримання повістки та вказує, що отримав її особисто 11.10.2024.
07.11.2024 ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву, в якій зазначив, що 11.10.2024 отримав на пошті повістку №360686 від 05.10.2024, проте, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я не зміг з`явитись. Згодом потрапив у лікарню через виклик швидкої допомоги, де знаходиться на стаціонарному лікуванні. Після виписки зобов`язується надати довідку з лікарні.
Зі змісту позовної заяви встановлено, що після стабілізації стану позивача, він відразу подав заяву з наданням копії медичної картки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується штампом вхідної кореспонденції відповідача. Позивачем вказано, що 12.12.2024 він знову проходив лікування в стаціонарі та надав до ІНФОРМАЦІЯ_3 копію виписки при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
З наданих позивачем виписок із медичної картки стаціонарного хворого №3531 КНП «Міська клінічна лікарня №13» ХМР, №6233 КНП «МКЛ №27» ХМР, №4.6034 КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» пульмо-алергологічне відділення вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 28.05.2024 по 10.06.2024, з 30.10.2024 по 11.11.2024, з 12.12.2024 по 23.12.2024, та хворіє на бронхіальну астму ІV ступеня, неконтрольовану.
Зокрема, з медичної картки стаціонарного хворого №6233 КНП «МКЛ №27» ХМР встановлено, що позивач мав погіршення стану здоров`я, за добу супроводжувались  напади  до  8  разів  на  добу,  які  він  спочатку призупиняв самостійно, придержуючись рекомендацій лікаря. Ці напади в позивача є неконтрольовані, при будь-якому фізичному навантаженні можуть знову з`являтись, тому у період загострення за рекомендацією свого лікаря він лишався вдома, доки стан не став ще гірше в ніч з 29 на 30 жовтня і був доставлений до стаціонарного відділення швидкою допомогою.
Також, у протоколі про адміністративне правопорушення від 26.12.2024 №01/2840 містяться пояснення ОСОБА_1 : «Вчасно повідомив про неможливість з`явитися за повісткою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та проходження курсу лікування».
Таким чином, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 26.12.2024 №01/2840 та притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з постановою від 30.12.2024 №01/2952 у розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_3 були в наявності документи щодо хвороби позивача та причин можливості/неможливості прибуття його до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою 15.10.2024.
Враховуючи вимоги ч. 3  ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  поважною причиною неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці до територіального центру комплектування та соціальної підтримки  є хвороба громадянина.
Відтак під час  розгляду протоколу по адміністративне правопорушення та винесення відповідної постанови, уповноважена посадова особа повинна була з`ясувати та перевірити обставини з приводу наявності у особи поважних причин неявки  на зазначений у повістці час та дату до територіального центру комплектування та врахувати зазначені  обставини. 
Однак, відповідачем не враховано вищенаведені обставини та пояснення позивача про поважність причин неприбуття його до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою 15.10.2024 у зв`язку зі станом здоров`я, не надано жодної оцінки наданим позивачем випискам із медичної картки стаціонарного хворого №6233 КНП «МКЛ №27» ХМР, №4.6034 КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» пульмо-алергологічне відділення, тобто, здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Законодавець для визначення поважною причиною неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці до територіального центру комплектування та соціальної підтримки  через «хворобу»,  не запровадив жодних додаткових запобіжників (вимог або обмежень) з приводу обставин перебігу такої хвороби та обраним медичним закладом шляхів та методів лікування, як то в порядку амбулаторного чи в порядку стаціонарного лікування тощо.
В порушення ч.2 ст.283 КУпАП відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП не враховано усіх обставин, які повинні бути установлені під час розгляду справи та мали суттєве значення для прийняття відносно позивача відповідного рішення, що є достатньою правовою підставою для його скасування.
Суд першої інстанції не урахував, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а зокрема, що відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч положенням ч.2 ст.77 КАС України, не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами  КУпАП  та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.
За цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.
Суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
З урахуванням вищенаведеного, інші доводи і заперечення сторін  на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2025 по справі № 643/306/25  скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення №01/2952 від 30.12.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження по адміністративній справі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1514,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий