УХВАЛА 
17 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 757/16969/16
провадження № 61-4448ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року про повернення апеляційної скарги
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області ЦМУ МЮ 
(м. Київ)), ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментах та додаткових витрат.
28 серпня 2024 року через систему Електронний суд ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Печерського районного суду міста Києва Остапчук Т. В. від розгляду цивільної справи № 757/16969/16.
Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва Бусик О. Л. 
від 03 вересня 2024 року (провадження № 2-ві-49/24) в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т. В. від розгляду цивільної справи № 757/16969/16 відмовлено.
05 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав заява про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року.
Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва Бусик О. Л. 
від 11 вересня 2024 року (провадження № 2-во-237/24) в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Печерського районного суду міста Києва 
від 11 вересня 2024 року, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва 
від 11 вересня 2024 року повернуто апелянту на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 353 ЦПК України не передбачено можливість окремого оскарження ухвал суду про внесення або відмову у внесенні виправлень в ухвали, а не рішення суду.
04 квітня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва 
від 11 вересня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у справі № 757/16969/16.
За змістом частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Щодо оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва 
від 11 вересня 2024 року
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Тобто в касаційному порядку окремо від рішення суду можуть бути оскаржені лише певні ухвали суду першої інстанції та виключно за умови їх перегляду по суті в апеляційному порядку.
Тому ухвала суду першої інстанції щодо виправлення описки в ухвалі суду окремо від рішення суду та до перегляду такого рішення в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року
Касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно повернув апеляційну скаргу.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 
частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Згідно з пунктом 3.1. рішення Конституційного Суду України від 29 червня 
2010 року № 17-рп/2010 принцип правової визначеності передбачає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.
У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження 
№ 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з 
пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 
1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі. Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 1909/3089/2012 (провадження № 61-11723сво20) вказано, що «тлумачення положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. Згідно з частиною другою статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. Зазначене положення слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі № 757/47946/19-ц (провадження № 14-37цс23) вказано, що: «об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з урахуванням висновків Конституційного Суду України при застосуванні норм процесуального права щодо права на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції послідовно сформулювала підхід, за яким ухвали підлягають апеляційному оскарженню. В основу підходу покладена ідея неодмінності дотримання конституційного права особи на судовий захист.
Суть цього підходу полягає в такому:
1) ухвали, вказівка про можливість оскарження яких прямо зазначена в частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України), є самостійними об`єктами апеляційного оскарження;
2) заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга 
статті 353 ЦПК України, статті 255 ГПК України);
3) ухвали суду, які залежно від їх змісту та стадії процесу не можуть бути оскаржені шляхом включення заперечень до рішення суду, можуть бути оскаржені окремо від рішення, якщо це зумовлено потребою судового захисту процесуальних прав та інтересів особи.
Тож ухвала суду, яка не зазначена у переліку ухвал, викладеному в частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України), може бути оскаржена окремо від рішення суду, якщо цього вимагає забезпечення права особи на судовий захист.
Велика Палата Верховного Суду з такими висновками погоджується та констатує, що з урахуванням основних засад судочинства й необхідності забезпечення права на апеляційний перегляд будь-яка ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню або самостійно, або разом із рішенням суду по суті спору.
Перелік ухвал, на які апеляційна скарга може бути подана окремо від рішення суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що законодавець цілеспрямовано обмежив коло процесуальних питань, результат вирішення яких - ухвали суду - підлягають самостійному апеляційному оскарженню, з огляду на пріоритетність вирішення тих чи інших процесуальних питань. Надання учасникам судового процесу права на апеляційне оскарження всіх ухвал суду першої інстанції окремо від рішення суду незалежно від їх процесуальної суті і значення стало б передумовою для зловживання учасниками справи процесуальними правами та безпідставного затягування розгляду справи, що не відповідало б основним завданням судочинства.
Водночас, на переконання Великої Палати Верховного Суду, наведений у частині першій статті 353 ЦПК України (статті 255 ГПК України) перелік судових рішень не є вичерпним: ухвала, зазначена в цій нормі процесуального права, безумовно може бути оскаржена в апеляційному порядку; за відсутності ухвали в зазначеному переліку встановленню та оцінці судом підлягає те, чи перешкоджає ця ухвала подальшому провадженню в справі та/або чи може вона бути оскаржена разом із рішенням суду (тобто чи є в особи, яка подає апеляційну скаргу, можливість поновити свої права в інший спосіб)».
Відповідно до частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
Ухвала суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 19 частини першої статті 353 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 3 червня 2020 року у справі № 530/791/17, висновок якого стосовно застосування припису пункту 19 частини першої статті 353 ЦПК України врахував апеляційний суд, зазначено, що «відповідно до частини третьої статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. ЦПК України не передбачена можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відмову у внесенні виправлень в ухвалі, таке оскарження можливе лише в разі відмови у внесенні виправлень у рішення. Отже, є обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що ухвала про виправлення описки в ухвалі не є рішенням суду, яким закінчується розгляд справи та не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду».
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 343/625/20 вказано, що «у переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, є ухвала суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення. Водночас ухвала про внесення виправлень в ухвалу в цьому переліку відсутня. Частиною другою статті 353 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано з дотриманням вимог пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду».
Отже, тлумачення пункту 19 частини першої статті 353 ЦПК України свідчить, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення. 
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом в ухвалах про відмову у відкритті касаційного провадження від 13 травня 2024 року у справі № 755/12151/23, від 18 грудня 2024 року у справі № 438/1147/24.
Ухвала про відмову у виправленні описки в ухвалі суду не перешкоджає подальшому провадженню в справі та може бути оскаржена разом із рішенням суду. Практика застосування Верховним Судом відповідного положення процесуального закону є сталою та послідовною.
Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при поверненні апеляційної скарги.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність підстав для повернення апеляційної скарги є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у справі № 757/16969/16.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников