ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 травня 2025 року
м. Київ
справа № 462/4128/22
провадження № 51-4272км24
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 
захисника
(у режимі відеоконференції)                 ОСОБА_5 
засудженого
(у режимі відеоконференції)                 ОСОБА_6 
прокурора                                                   ОСОБА_7 
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 6 червня 2024 року в кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Улан-Уде російської федерації, який зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини
За вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2023 року, залишеним без змін 6 червня 2024 року Львівським апеляційним судом, ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 111 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. 
На підставі статей 96^1, 96^2 цього Кодексу конфісковано в дохід держави мобільний телефон марки «RedmiNote5» та сім-картку оператора мобільного зв`язку «Vodafone». Вирішено питання щодо інших речових доказів у  кримінальному провадженні. 
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні державної зради за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, громадянин України ОСОБА_6 під час повномасштабної збройної агресії російської федерації (далі - рф) проти України, у період з  24  лютого до квітня 2022 року, використовуючи власний мобільний телефон марки «RedmiNote 5» та обліковий запис у месенджері «Telegram», установив зв`язок із представником рф. Упродовж 10 квітня - 19 травня 2022 року в  м. Львові засуджений за власною ініціативою й на виконання завдань представника іноземної держави збирав і передавав останньому відомості про пересування Збройних Сил України (далі - ЗСУ), залізничних вагонів, місця розташування військових та критичної інфраструктури об`єктів у м. Львові та  Львівській області, про заплановані технічні огляди літаків на Львівському державному авіаційно-ремонтному заводі; виготовляв за допомогою мобільного телефона та сервісу «Googlemaps» знімки екрана з картами місцевості, на яких маркером помічав відповідні об`єкти, надсилав знімки, їх відредаговані копії, зроблені самостійно фотознімки залізничних вагонів, відеозапис наслідків обстрілу та інші повідомлення представникові рф через месенджер «Telegram». Таким чином ОСОБА_6 надіслав фрагменти карт із зображеннями:
- 10 квітня 2022 року приблизно о 21:29 - військової частини та військової техніки на її території на околицях с. Мервичі Львівського району Львівської області;
- 11 квітня 2022 року приблизно о 16: 38 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- 13 квітня 2022 року приблизно о 23:08 - ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» у м. Львові;
- 20, 21 та 25 квітня 2022 року приблизно о 16:40, 09:18, 12:06 і 09:38 - відповідно, залізничних колій, готелю «НТОН», автосервісу «АвтоШанс», частини злітної смуги в м. Львові;
- 28 квітня 2022 року приблизно о 23:36 і 23:48 - відповідно, місцевості поблизу смт Брюховичі, військової частини та техніки на її території на околицях села у  Львівській області;
- 29 квітня 2022 року приблизно о 00:05, 10:28 і 10:29 - відповідно, залізничного мосту, місця розташування залізничних вагонів на коліяхум. Львові;
- 30 квітня 2022 року приблизно о 10:28 - нафтобази у Львівській області, а об 11:23 - залізничного мосту в м. Львові;
- 1 травня 2022 року приблизно о 22:00 - мосту автодороги Львів - Жовква над автодорогою Львів - Буськ та автодорогами на виїзд із м. Львова; приблизно о  22:20 та 22:22 - відповідно, залізничного мосту й місця розташування залізничних вагонів на коліях під автомобільним мостом, а о 23:56 - військової частини в м. Львові;
- 4 травня 2022 року приблизно з 10:55 до 11:13 - автомобільних мостів із позначеними напрямками руху на об`їзній дорозі м. Львова;
- 17 травня 2022 року о 16:24 - автосервісу «АвтоШанс» у м. Львові, місцевості з  можливим розташуванням заводу над залізничним полотном, а також залізничного мосту в м. Львові.
Крім того, у період 23 квітня - 17 травня 2022 року ОСОБА_6 надіслав зроблений ним під час руху власним автомобілем по вул. О. Ковча відеозапис наслідків обстрілу 18 квітня 2022 року автосервісу «АвтоШанс» у м. Львові; 17  травня 2022 року о 14:05 повідомив про здійснені обстріли по Львівщині, 18  травня 2022 року о 23:35 - про наявність значної кількості вагонів-цистерн на  залізничних коліях та поблизу залізничного вокзалу в м. Львові; 19 травня 2022 року о 10:00 повідомив, що на ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» очікуються винищувачі для подальшого проведення їх технічного обслуговування.
Також 17 травня 2022 року о 16:00 ОСОБА_6 отримав завдання від представника рф установити можливу присутність у м. Львові іноземців, які мали приєднатися до легіону територіальної оборони, у цей же день о 18:29 -місцезнаходження об`єктів ЗСУ та територіальної оборони, 19 травня 2022 року о  09:59 - інформацію про переміщення особового складу ЗСУ з околиць м. Одеси на схід України. 
Окрім цього, 19 травня 2022 року приблизно о 20:20 ОСОБА_6 , перебуваючи на  автомобільному мості на вул. Сяйво в м. Львові, за допомогою власного мобільного телефона сфотографував залізничні вагони, що знаходились поблизу мосту. Надалі фотографії та встановлені ним відомості надіслав за допомогою месенджера «Telegram» представникові рф, позначеному в телефоні засудженого символом ОСОБА_12. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст.  438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), скасувати вирок та ухвалу й призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть доводів зводиться до того, що справу розглянуто упереджено й  неповно, вирок ухвалено незаконним складом суду, винуватості ОСОБА_6 у  державній зраді не доведено, а протилежні висновки в оспорюваному рішенні ґрунтуються на недопустимих доказах, які не отримали належної правової оцінки. За твердженням скаржника, через неконкретність обвинувачення,проведення первинних процесуальних дій без участі захисника і здобуття фактичних даних до  внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) було порушено право ОСОБА_6 на захист. Як акцентує автор скарги, заявлені захистом відвід судді (головуючій), клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи неправомірно відхилені, не забезпечено достатнього часу для підготовки та узгодження стороною захисту своєї позиції, натомість безпідставно констатовано про відмову засудженого надати показання суду. Скаржник також уважає проявом упередженості суду оголошення в засіданні попередніх судимостей ОСОБА_6 . Наполягає на тому, що версію захисту про фактичне перебування засудженого під контролем правоохоронних органів з 19 травня 2022 року й того ж дня вилучення телефона не спростовано, обшук житла було проведено без додержання приписів статей 233, 234 КПК, а дані в складеному протоколі не відповідають дійсності. Водночас у поданій скарзі заперечується правильність кваліфікації діяння, зазначається, що інкриміноване не підпадає під поняття підривної діяльності, судом не  з`ясовано громадянства засудженого, а отже він не є суб`єктом злочину за  ст. 111 КК. При цьому зауважується, що невстановлений мешканець рф автоматично не набуває статусу представника іноземної держави. За  міркуваннями захисника, викладені в обвинувальному акті дії можуть мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114^2 КК. На  переконання скаржника, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у  допиті свідків, не зважив на допущені істотні порушення закону, не дав відповідей на аргументи сторони захисту й постановив ухвалу, зміст якої не відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
На касаційну скаргу прокурор ОСОБА_8 , який брав участь у судах першої та  апеляційної інстанцій, подав заперечення, у котрих, наводячи доводи, наполягає на законності оспорюваних рішень і просить залишити їх без зміни.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не  надходило. 
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції засуджений та його захисник підтримали подану касаційну скаргу; прокурор заперечив обґрунтованість вимог, заявлених стороною захисту.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційні скарзі й у поданих запереченнях, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 433, ст. 438 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права, юридичної оцінки обставин і не уповноважений ревізувати повноти слідства, досліджувати докази, установлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Здійснюючи касаційне провадження, суд виходить із  фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій. 
У поданій скарзі захисник, серед іншого, твердить про неповноту судового розгляду, заперечує достовірність окремих доказів та висновки судів щодо фактичних обставин кримінального провадження. Однак перевірка цього не  належить до повноважень суду касаційної інстанції згідно зі ст. 433 КПК.
Аргументи скаржника про недоведеність винуватості ОСОБА_6 не можна визнати прийнятними.
Як убачається з матеріалів справи, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у  вчиненні злочину проти основ національної безпеки України є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, передбачених ст. 91 КПК, котрі підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до статей 84-86, 94 цього Кодексу. 
Такого висновку суд дійшов, проаналізувавши фактичні дані, зафіксовані в  протоколах: обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 та огляду вилученого мобільного телефона від 20 травня 2022 року, огляду цього телефона за участі спеціаліста від 17 червня 2022 року, огляду оптичних носіїв інформації, які є  додатком до протоколу від 20 червня 2022 року, огляду 20, 21 червня та  11  липня 2022 року результатів аналізу збереженої в пам`яті телефона інформації, огляду мобільного телефона від 27 червня 2022 року, тимчасового доступу до речей і документів від 28 липня 2022 року стосовно користування номером стільникового зв`язку ОСОБА_6 в районі здійснення ним фотографування, а також на підставі інших документів, у тому числі повідомлень: ГР КР УСБУ у Львівській області від 9 серпня 2022 року про особу абонента, позначеного в телефоні ОСОБА_6 символом ОСОБА_12 (мешканець рф ОСОБА_12); ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» щодо перебування на  території літаків; Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про переміщення транспортного засобу під керуванням засудженого. Крім того, формуючи свою позицію, суд урахував дані, що містяться в протоколах за результатами зняття інформації з електронних комунікаційних мереж та аудіоконтролю особи від 15 липня 2022 року.
Виконуючи законодавчі приписи, допитавши як обвинуваченого ОСОБА_6 , суд  з`ясував позицію останнього, котрий не визнав провини й наполягав на  фальшуванні зібраних у справі доказів. Водночас засуджений не заперечував факту належності йому вилученого в нього мобільного телефона й користування ним.
Висунуту на свій захист ОСОБА_6 версію про невчинення державної зради суд ретельно перевірив і переконливо спростував конкретними доказами, докладний зміст яких відобразив у вироку. 
Усупереч твердженням захисника, у цій справі за її матеріалами, у зв`язку з  отриманням інформації про вчинення ОСОБА_6 дій на шкоду державній безпеці України відомості до ЄРДР було внесено 20 травня 2022 року о 14:02, після чого розпочато досудове розслідування; у цей день у період 17:42-18:21 за місцем фактичного проживання засудженого проведено невідкладний обшук і вилучено мобільний телефон із сім-картками. Указану процесуальну дію здійснено з  додержанням правил ч. 3 ст. 233 КПК, що підтверджується відповідною ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 21  травня 2022  року. Водночас, як видно з протоколу обшуку від 20 травня 2022 року, ОСОБА_6 підписав складений документ без зауважень, не заявляв про вилучення в нього телефона днем раніше, не вимагав він і присутності адвоката. Тож у такій юридичній ситуації норми КПК не зобов`язують слідчі органи забезпечити участь захисника. 
Разом із цим за матеріалами справи, в оглянутому 20 травня 2022 року з  письмового дозволу власника мобільному телефоні було виявлено месенджер «Telegram» з обліковим записом засудженого, з якого він листувався з абонентом ОСОБА_12 - мешканцем рф (т. 1, а.с. 39, 50; т. 2 а.с. 72). Тимчасовий доступ до інформації та відомостей на мобільному телефоні ОСОБА_6 слідчі органи отримали за  рішенням слідчого судді Галицького районного суду м. Львовавід 23  травня 2022 року, надалі за участі спеціаліста було оглянуто пам`ять телефона й записано всю наявну інформацію на оптичні носії (DVD-R).
Отже, попри доводи в касаційній скарзі, передбачений статтями 214, 233-235, 237 КПК процесуальний порядок збирання доказів було додержано. А тому отримані фактичні дані є допустимими в силу ст. 84, ч. 1 ст. 86 цього Кодексу.
Між тим зміст згаданих доказів та відображена на оптичних носіях інформація без сумніву доводять, що ОСОБА_6 спілкувався з представником ворожої держави й надсилав йому повідомлення на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України.
Посилання скаржника на штучне створення доказів обвинувачення є  голослівними, таких фактів у кримінальному провадженні не встановлено, з  указаного питання сторона захисту не зверталася із заявами до компетентного органу й не ініціювала розслідування.
Також є необґрунтованими доводи автора касаційної скарги про незаконне затримання засудженого та вилучення мобільного телефона 19 травня 2022 року. За наявними в провадженні документами в зазначену дату працівники поліції запросили ОСОБА_6 у зв`язку з надходженням о 20:24 зі служби «102» до Львівського районного управління поліції № 2 повідомлення про фотографування об`єкта критичної інфраструктури, відомості щодо відвідування зареєстровано о  21:00 у відповідному журналі обліку (запис № 1681); із ОСОБА_6 проведено профілактичну бесіду й викликано працівників СБУ, котрі його сповістили про необхідність прибути наступного дня до управління вказаної служби; приміщення поліції ОСОБА_6 залишив о 22:45, жодних речей у нього не вилучали і претензій він не мав, про що власноручно засвідчив (т. 3, а.с. 217; т. 4, а.с. 140-143; т. 5, а.с. 91-94). Потім компетентними органами було проведено перевірку, за  результатами якої 20 травня 2022 року внесено до ЄРДР відомості; о 17:42 засудженого було затримано в порядку статей 208, 615 КПК і в цей день вилучено телефон. Згідно з протоколом від 20 травня 2022 року, оформленим о 20:10, під час фактичного затримання ОСОБА_6 було повідомлено підстави затримання та злочин, у вчиненні якого він підозрюється, роз`яснено процесуальні права, надано можливість сповістити про своє затримання; о 21:52 до слідчого відділу прибув захисник ОСОБА_5 , із котрим забезпечено конфіденційне спілкування. Зауважень до складеного протоколу затримання ОСОБА_6 та його захисник, який надалі брав участь у справі, не висловили (т. 1, а.с. 201-203).
Ураховуючи викладене, право ОСОБА_6 на захист не було порушено.
Посилання в касаційній скарзі на несправедливість судового розгляду, необґрунтоване відхилення клопотання про призначення комп`ютерно-технічної експертизи та заяви про відвід є неспроможними. 
Випадки, за яких призначення експертизи обов`язкове, визначено в ч. 2 ст. 242 КПК. Проте такого випадку в цій справі немає. Отже, залишаючи без задоволення клопотання захисника, суд не порушив законодавчих приписів. До того ж сторона захисту згідно зі ст. 22 вказаного Кодексу має право збирати та подавати до суду докази й не була позбавлена процесуальної можливості самостійно в порядку ст. 243 КПК залучити експертів для проведення експертизи, чого не зробила.
Щодо відводу, то, як убачається з матеріалів провадження, таку заяву захисник подав 12 травня 2023 року під час судового розгляду через незгоду з попередніми рішеннями суду про відмову в призначенні експертизи, визначення дати наступного засідання менш ніж за три дні, а також оголошення головуючою про наявність у ОСОБА_6 погашених судимостей. 
Перевіривши аргументи сторони захисту, суд першої інстанції не встановив обставин, які в розумінні ст. 75 КПК могли бути розцінені як упередженість судді. З огляду на це, зважаючи також на положення ст. 321 КПК щодо функцій головуючого, той факт, що справа розглядалася з 11 серпня 2022 року й за клопотанням обвинуваченого йому та захисникові надавалося достатньо часу для спілкування, у зв`язку із чим судовий розгляд неодноразово відкладався, колегія суддів відмовила в задоволенні заяви про відвід.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів обґрунтованість ухваленого рішення, у поданій касаційній скарзі не наведено. Заразом слід зауважити, що згідно з даними перебігу судового засіданнязахисник не висловлював заперечень із приводу відкладення розгляду справи з 2 на 4 травня 2023 року. 
В окресленому контексті варто зазначити, що обов`язок держави забезпечити обвинуваченому достатній час та засоби для підготовки захисту як складові права на справедливий суд означає надання особі повної інформації щодо висунутих звинувачень та правової кваліфікації, яку суд може прийняти в цій справі, а також створення необхідних можливостей для формулювання контраргументів сторони захисту для представлення під час основного судового розгляду. Надаючи тлумачення приписам п. «в» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Європейський суд з  прав людини наголосив, що питання достатності часу між пред`явленням обвинувачення та його розглядом по суті в суді першої інстанції вирішується з  урахуванням складності справи, характеру провадження та його стадії. У разі, якщо в суді було змінено обвинувачення, представлено нові докази або зазнали змін висновки експертів, стороні захисту має бути надано додатковий час для підготовки остаточної позиції (рішення у справах «Грегачевич проти Хорватії», заява № 58331/09; «Борисова проти Болгарії», заява № 56891/00; «Маттік проти Німеччини», заява № 62116/00; «Міміношвілі проти росії», заява № 20197/03).
Оскільки у провадженні стосовно ОСОБА_6 зміст обвинувачення та обсяг доказів не змінилися з моменту ознайомлення сторони захисту з матеріалами справи й до судового засідання 2 травня 2023 року, відкладення судового розгляду менш як на три дні, із чим не згоден скаржник, не може вказувати на порушення права засудженого на захист у розрізі ст. 6 Конвенції. До того ж під час наступного судового засідання 12 травня 2023 року  ОСОБА_6 у ході дебатів зачитав свою позицію, текст якої додано до справи (т. 3, а.с. 241-244). 
Не є слушними також твердження захисника про упередженість головуючої через оголошення про притягнення раніше ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, адже в судовому засіданні 4 травня 2023 року обліково-статистичну картку щодо судимостей ОСОБА_6 було досліджено разом з  іншими даними, які характеризують особу винного, вони містяться в справі, були відомі сторонам, і захисник проти цього не заперечував.
Таким чином, визначений відповідно до статей 31, 55 КПК склад суду першої інстанції є законним і при його формуванні, вирішенні заяви про відвід істотних порушень вимог цього Кодексу не було допущено. 
Крім того, є неспроможними доводи скаржника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом ст. 111 КК державна зрада полягає в умисному вчиненні громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 21 червня 2018  року № 2469-VIII «Про національну безпеку України» такою є захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та  потенційних загроз.
ОСОБА_6 визнаний судом винуватим у державній зраді у формі надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Вчинення цього злочину в умовах воєнного стану, введеного на території України з 24 лютого 2022 року, зумовило кваліфікацію діянь засудженого за ч. 2 вказаної статті.
Згідно з доктриною кримінального права та практикою застосування цієї норми Верховним Судом, надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності полягає у сприянні можливим чи дійсним зусиллям резидентів такої держави заподіяти шкоду національній безпеці України. Підривною діяльністю є  дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України. Види підривної діяльності та форми допомоги в її проведенні можуть бути різними. Суб`єктом державної зради є громадянин України, суб`єктивну спрямованість злочинних діянь визначає формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України». Мотиви і мета не є обов`язковими ознаками злочину й можуть бути різними, вони є факультативними ознаками в структурі суб`єктивної сторони цього правопорушення, оскільки не передбачені в диспозиції ст. 111 КК. Склад цього кримінального правопорушення є формальним - для кваліфікації не має значення, чи настали суспільно небезпечні наслідки (наприклад, постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня, 26 жовтня 2023  року, 9 квітня 2024 року, справи № 759/4148/17, 757/46325/17-к, 639/1528/22 відповідно).
Тому вчинені засудженим суспільно небезпечні дії за своїм змістом охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 111 КК. 
Той факт, що ОСОБА_6 є громадянином України, установлений судом першої інстанції, підтверджений листом від 10 липня 2023 року Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України. Крім того, у ході касаційного розгляду сторона обвинувачення надала суду відомості про реквізити виданих засудженому паспортів громадянина України та для виїзду за кордон. Натомість документів, котрі доводять протилежне, сторона захисту не представила. 
Також є безпідставними посилання захисника на те, що невстановлений мешканець рф автоматично не набуває статусу представника іноземної держави в розумінні ст. 111 КК. На відміну від міркувань автора скарги, у цьому провадженні було ідентифіковано резидента країни-агресора - громадянина рф, якому засуджений надсилав відомості, що становлять інтерес для ворожої розвідки та безспірно шкодять національній безпеці.
За встановлених фактичних обставин кримінального провадження учинене ОСОБА_6 суспільно небезпечне діяння правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК.
Аргументів про несправедливість призначеного засудженому покарання в  касаційній скарзі немає. 
Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.
Крім того, оспорюваний вирок переглядався судом апеляційної інстанції і подібні за змістом доводи сторони захисту про неправильну юридичну оцінку діяння та необґрунтованість засудження ОСОБА_6  були предметом ревізії. Указаний суд ретельно їх перевірив у змагальній процедурі й умотивовано з наведенням конкретних наявних у справі фактичних даних, спираючись на норми права, відмовив у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 .
Апеляційний суд розглянув клопотання захисника про допит свідків і відхилив його. Згідно зі ст. 404 КПК суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Однак у цій справі під час її розгляду в суді першої інстанції захист не просив допитати як свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Тому передбачених законом правових підстав для отримання їх показань на стадії апеляційного перегляду не було.
За матеріалами справи апеляційне провадження суд здійснив із додержанням положень гл. 31 КПК і постановив ухвалу, зміст якої відповідає ст. 419 цього Кодексу.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би зумовлювали обов`язкове скасування вироку та ухвали з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, про що йдеться в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції під час перегляду не встановив.
Тому подану захисником касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16 травня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 6 червня 2024 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                        ОСОБА_3