ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/737/25  Номер провадження 33/814/497/25	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

ПОСТАНОВА 
ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., із секретарем – Плаксюк І.Ю., 
за участі: 
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року,

в с т а н о в и в :
       Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605, 60 грн. в дохід держави.
              Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 15.02.2025 року, о 13.00 год., по вул.Підгірна, в с.Сем`янівка Полтавського району Полтавської області, керував автомобілем „Renault Kangoo”, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у КП „Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради”. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9(а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді змінити та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., без позбавленням права керування транспортними засобами.
Вказує, що 15.02.2025 року вирішив поїхати до своєї матері, яка проживає за 25 км. від м.Полтава. Коли проїхав с.Сем`янівка звернув на грунтову дорогу, де автомобіль на ожеледиці винесло на узбіччя та він зазнав технічних пошкоджень. Після цього був вимушений викликати евакуатор, на приїзд якого чекав понад 2 год. У зв`язку з тим, що на вулиці було прохолодно вирішив вжити алкогольні напої. Коли приїхав евакуатор, автомобіль було поміщено на кузов та закріплено ременями. Після цього, під`їхали працівники поліції, які повідомили про факт вчинення ним ДТП, якого фактично не було та про його перебування в стані алкогольного сп`яніння. 
Оскільки він та його мати мають незадовільний стан здоров`я, пов`язаний із захворюванням опорно-рухового апарату, транспортний засіб щоденно використовується для купівлі товарів першої необхідності та лікарських засобів, а тому визначене суддею адміністративне стягнення унеможливить використання автомобіля для щоденних потреб.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КпАП України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Допитаний у суді першої інстанції ОСОБА_1 перебування в стані алкогольного сп`яніння не заперечує, однак, вказує, що вжив алкогольні напої після того, як автомобіль з`їхав з проїжджої частини, що унеможливлювало його подальший рух.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився в закладі охорони здоров`я із застосуванням спеціального приладу.
Факт сп`яніння ОСОБА_1 встановлено висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння №52 від 15.02.2025 року. 
На наявному в матеріалах справи відеозаписі відображається момент, коли працівники поліції прибули на місце події та виявили транспортний засіб „Renault Kangoo”, д.н.з. НОМЕР_1 , який був завантажений на кузов евакуатора. Під час спілкування у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На вимогу поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я,  ОСОБА_1 погодився та виявив бажання пройти огляд в наркодиспансері. Після чого, ОСОБА_1 був доставлений до медичного закладу. Результат проходження огляду виявився позитивний.
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що він вжив алкогольні напої після того як автомобіль з`їхав з проїжджої частини спростовуються таким.
Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 на місці події не вказував, що вжив алкоголь після ДТП, що саме по собі є адміністративним правопорушенням, та взагалі оспорював факт вживання алкоголю. Однак, такий факт встановлено висновком огляду на стан сп`яніння.
Тому твердження ОСОБА_1 під час судового розгляду про те, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння оцінюю критично та вважаю такими, що дані з метою уникнення адміністративної відповідальності. До того ж, ОСОБА_1 не оспорює правильність накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, а лише не погоджується із застосуванням додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Тому посилання щодо недоведеності вини  ОСОБА_1 , а також допущення порушень в ході складання протоколу та розгляду справи в місцевому суді є надуманими та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апелянта про суворість накладеного адміністративного стягнення є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до ст.23 КпАП України адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КпАП України стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Положеннями ч.2 ст.30 цього ж Кодексу визначено, що позбавлення наданого громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Санкція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає безальтернативне адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Вказані вимоги Закону суддею першої інстанції дотримано в повному обсязі, стягнення накладено у відповідності з приписами ст.33 КпАП України,  у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують відповідальність.
Крім того, адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КпАП України, є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху – водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Таким чином, вважаю, що застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції ч.1 ст.130 КпАП України, є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Враховуючи вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 Суддя                                 Л.В. Нізельковська