П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/16998/24	

 	                            Головуючий в 1 інстанції: Бойко О. Я.                                      Місце ухвалення рішення:  м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними бездіяльність та дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 31.07.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнив частково, а саме вирішив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по місту Києву та Київській обл.” від 29.03.2024 р. № 346;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по місту Києву та Київській обл.” від 29.03.2024 р. № 346, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, з урахуванням раніше виплачених сум;
- в задоволенні решти позовних вимог – відмовити;
- у зверненні рішення суду до негайного виконання – відмовити;
- у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення – відмовити.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 01.10.2024 залишив вказане рішення без змін.
Ухвалою від 21.11.2024 суд заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконання рішення суду від 31.04.2024 у справі № 420/16998/24     – задовольнив частково; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24 у місячний строк з моменту отримання відповідної ухвали; у задоволенні решти заяви – відмовив. 
17.12.2024 від відповідача надійшов звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду, в якому представник просив його прийняти.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про прийняття звіту по справі № 420/16998/24 – відмовлено.
Заяву ОСОБА_1 щодо звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати протягом 2 (двох) місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24.
У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 – відмовлено.
21.02.2025 від відповідача надійшов звіт про виконання рішення суду у даній справі.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 щодо звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – задоволено частково.
У задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про прийняття звіту по справі № 420/16998/24 – відмовлено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подати протягом 3 (трьох) місяців з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 у справі № 420/16998/24.
У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить винести нове рішення про визнання звіту відповідача від 21.02.2025р. про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024р. у справі № 420/16998/24 таким, що не підтверджує виконання судового рішення. Відмовити відповідачу у прийнятті звіту від 21.02.2025р. про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024р. у справі №420/16998/24. За тривале невиконання без поважних причин рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024р. у справі № 420/16998/24 накласти на начальника Головного управління ПФУ в Херсонській області (зазначити П.І.Б. адресу, рнокпп) штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Стягнути штраф 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень на користь Державного бюджету України. Стягувачем є Державна судова адміністрація України (код ЄДРПОУ 26255795, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021); – 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень на користь позивача ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Ізраїль. 
Копію ухвали направити: 
- до Державної судової адміністрації України для пред`явлення як виконавчого документа до виконання, у строк три місяці з дня набрання законної сили даної ухвали; 
- позивачеві - для пред`явлення як виконавчий документ до виконання, у строк три роки з дня набрання законної сили даного визначення; Повідомити Пенсійний фонд України про ухилення Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області від здійснення повноважень щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024р. у справі №420/16998/24. 
Зобов`язати ГУ ПФУ у Херсонській області протягом 10 днів надати новий звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024р. у справі № 420/16998/24
Попередити відповідача про накладення повторного штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень у разі ненадання звіту або невиконання судового рішення.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що відповідач тривалий час, за надуманими приводами, ухиляється від виконання рішення у справі, у зв`язку з чим позивач кілька разів звертався до суду із заявами про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі.  Вказує, що учасник справи, який має виконати судовий акт, має вчинити достатні дії для його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права. Позивачу не виплачено заборгованості з пенсії на виконання судового рішення. При цьому компенсація втрати частини доходу не розрахована і не нарахована відповідачем дотепер, і наміри щодо її виплати у відповідача також відсутні.  Вказує, що за невиконання рішення суду на відповідача повинно бути накладено штраф.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, беручи до уваги невиконання в повному обсязі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області рішення Одеського окружного  адміністративного суду від 31.07.2024 по справі № 420/16998/24,  вважав за необхідність встановити новий строк для подання звіту, а саме 3 (три) місяці з дати прийняття  даної ухвали
При цьому вважаючи відсутніми ознаки вини та умислу у діях відповідача, прийшов до висновку, що застосування до пенсійного органу штрафних санкцій та винесення окремої ухвали було б несправедливим та безпідставним через відсутність вказаних кваліфікуючих ознак.     
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1  статті 129-1 Конституції України  передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 2 та ч. 3  ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України  постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в  статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених  статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями  14,  370 КАС України.
З 19.12.2024 набрав чинності  Закон України від 21.11.2024 № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень»  (далі - Закон № 4094-ІХ), яким  ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) викладено у новій редакції, а  КАС України  доповнено ст.ст. 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно із п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим  Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 1  ст. 382-2 КАС України  суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Згідно з ч. ч. 1-5    ст. 382-3 КАС України    за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами    частини п`ятої    статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог    частин другої    та/або третьої    статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої    статті 382-1 цього Кодексу    або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Відповідно до ч. 11    ст. 382-3 КАС України    якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до    частини третьої    статті 382-1 цього Кодексу.
Згідно з приписами  ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі  Сорінг проти Об`єднаного Королівства  від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції розглянуто звіт Головного управління Пенсійного фонду України в  Херсонській області та зроблено висновок, що рішення виконане частково, а саме лише в частині здійснення  перерахунку пенсії позивача. При цьому, рішення суду в частині виплати заборгованості, яка утворилась на його виконання залишається невиконаним.
Апелянт вказує, що рішення суду не виконано в  жодній з його частин.
З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, з огляду на встановлені обставини судом першої інстанції при ухваленні рішення від 31.07.2024 року, для належного захисту прав позивача  зобов`язано ГУПФУ в Херсонській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по місту Києву та Київській обл.” від 29.03.2024 р. № 346, виданої станом на листопад 2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання ГУПФУ в Херсонській області витребувати з Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" або іншого уповноваженого органу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача за період з 01.01 2008р.  та провести на загальних підставах перерахунок та індексацію пенсії за вислугу років, з усіма надбавками та підвищеннями, у порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-XII, як непрацюючому пенсіонеру, з виплатою заборгованості з пенсії, з урахуванням перерахунку та індексації, з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 07.10.2009 р. по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум - судом було відмовлено.
21.02.2025 року від відповідача надійшов звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду, в якому представник просив його прийняти.
Даний звіт обґрунтований наступним:
- у жовтні 2024 року Головним управлінням виконано рішення суду в межах покладених зобов`язань. Розмір пенсії після перерахунку з 01.12.2019 складає 7625,93 грн. Виплату пенсії розпочато з листопада 2024 року. Сума доплати на виконання рішення суду за період з 01.12.2019 по 31.10.2024 становить 334294,87 грн та обліковується в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, з датою набрання законної сили 01.10.2024. Зазначена сума обліковується в реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22.10.2018 за No1189/32641. Виплата боргу можлива лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок виділення коштів з державного бюджету на виплату заборгованості по конкретним судовим рішенням (визначеним Пенсійним фондом України, з урахуванням черговості набрання чинності рішень суду по всій Україні);
- бюджетом Пенсійного фонду України на 2024 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2024 № 1156 було передбачено видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду в сумі 500,0 млн грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області у 2024 році використано всі наявні кошти на цю мету та здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за судовими рішеннями які набрали законної сили до 19.11.2020;
- виплата коштів, нарахованих на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 по справі № 420/16998/24 може бути здійснена виключно в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат та з урахуванням дати набрання рішення законної сили відповідно до абзацу 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку.
Колегія суддів враховує, що звіт ГУ ПФУ в Херсонській області складений з дотриманням  ст.382-2 КАС України.
В свою чергу, з поданого  звіту вбачається, що рішення суду виконано лише в частині здійснення  перерахунку пенсії позивача, що вірно зазначено судом першої інстанції.
Таким чином, не можна вважати рішення суду від 31.07.2024 року таким, що виконано у повному обсязі.
Також суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1 лютого 2022 року у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі № 611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі № 200/3958/19-а.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що наданий пенсійним органом звіт не містить даних про повне виконання судового рішення, а висновки суду першої інстанції в цій частині є правомірними.
Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 04 липня 2023 року по справі № 200/3958/19-а, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням (п. 40).
За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність встановлення нового строку для подання звіту.
При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано вказано, , що в межах справи № 420/16998/24 не досліджувалося питання щодо здійснення масового перерахунку пенсії позивача та її розміру. Обставини щодо здійснення чи нездійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області масового перерахунку пенсії позивача, а також підстави нездійснення такого перерахунку судом не встановлювалися.
Отже, обставини та факти, на які посилається представник позивача, як на підстави, які свідчать про невиконання рішення суду, судом під час розгляду справи не досліджувалися, оскільки не були предметом спору, а отже такі обставини не можуть встановлюватися та досліджуватися судом на стадії виконання судового рішення.
В свою чергу, у разі незгоди із незастосуванням при обрахунку пенсії позивача масових перерахунків, або незастосуванням окремих постанов Кабінету Міністрів України, так само як у разі незгоди із розрахунком розміру пенсії без врахування наведених обставин, позивач не позбавлений права оскаржити дії/бездіяльність пенсійного органу до суду із відповідним мотивуванням.
При цьому, порушене право повинно бути відновлено не за ініціативою суду, а за зверненням особи, яка вважає, що її права  порушено, з обґрунтуванням такого порушення, а тому доводи апелянта, що суд не обмежений у виборі засобів захисту порушеного права з метою відновлення такого права  гуртуються на хибному трактуванні норм права, оскільки захист порушеного права та спосіб захисту порушеного права є різними поняттями.
Щодо доводів апелянта, що позивачу не виплачено заборгованості з пенсії на виконання судового рішення з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії, то колегія суддів зазначає, що рішенням суду першої інстанції від 30.07.2024 року, у задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання ГУПФУ в Херсонській області витребувати з Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" або іншого уповноваженого органу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача за період з 01.01 2008р.  та провести на загальних підставах перерахунок та індексацію пенсії за вислугу років, з усіма надбавками та підвищеннями, у порядку та розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. № 2262-XII, як непрацюючому пенсіонеру, з виплатою заборгованості з пенсії, з урахуванням перерахунку та індексації, з компенсацією втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 07.10.2009 р. по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум – відмовлено.
Тобто,  право на виплату компенсації втрати частини доходів  вищезазначеним рішенням не встановлено.
Щодо вимог про накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області штраф за невиконання рішення суду, то колегія суддів зазначає наступне.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих  Конституцією України  та  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.
Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Між тим, колегія суддів роз`яснює, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, можливе або у разі ненадання звіту на виконання ухвали суду, або ненадання доказів, які свідчать про невжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду з моменту останнього встановлення строку надання звіту суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих  Конституцією України  та  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 року у справі№ 160/13013/19.
Так, з звіту пенсійного органу вбачається, що виплата боргу можлива лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок виділення коштів з державного бюджету на виплату заборгованості по конкретним судовим рішенням (визначеним Пенсійним фондом України, з урахуванням черговості набрання чинності рішень суду по всій Україні), тобто основною причиною невиконання рішення суду в частині виплати заборгованості є відсутність фінансування.
Тобто , судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач фактично не заперечує свого обов`язку щодо виплати суми заборгованості пенсії, яка виникла після перерахунку.
Так, суд звертає увагу, що грошові кошти у вигляді заборгованості з пенсії, які належать позивачу, не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не знаходяться на його рахунках. Фактично, у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України, після отримання їх від головного розпорядника коштів Міністерства соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійним фондом України. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування відповідної бюджетної програми не залежить від волі окремого територіального органу Пенсійного фонду України.
Верховний суд у висновках постанови від 31.08.2023 по справі 560/16807/21 вказав, що оскільки відповідач (ГУ ПФУ) є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується  Конституцією України, законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до  Конституції  та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він повинен враховувати приписи  статті 116 Бюджетного кодексу України, які забороняють взяття бюджетних зобов`язань за відсутності відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків за відсутності бюджетних призначень, та Порядку, яким узгоджено механізм забезпечення виконання взятих на себе державою зобов`язань з приписами бюджетного законодавства.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у пенсійного фонду умислу чи вини, а матеріалами справи підтверджується вчинення дій спрямованих на виконання судового рішення у цій справі, враховуючи, що невиплата нарахованих сум має місце не внаслідок ухилення від виконання судового рішення, а через відсутність у необхідному розмірі коштів, необхідних для його виконання, то за таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що хоча рішення суду у цій справі не було виконано відповідачем у повному обсязі, однак відповідачем вжито всіх залежних від нього заходів для виконання такого, а тому погоджується з судом першої інстанції, що застосування до відповідача штрафних санкцій та винесення окремої ухвали (повідомлення Пенсійного фонду України про ухилення Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області від здійснення повноважень) було б несправедливим та безпідставним через відсутність  вказаних кваліфікуючих ознак (умислу, вини).     
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до  ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлений  15 квітня 2025 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова