Номер провадження: 22-ц/813/2966/25 
Справа № 522/11588/24-Е
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Коновалової В.А., 
учасники справи: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» в особі свого представника Шевченко Віти Олександрівни
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Свяченої Ю.Б. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,        

в с т а н о в и в:

12 липня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що на офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (creditkasa.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того, на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
16 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і фізичною особою ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1332-5808.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 9600,00 грн; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 15 днів; знижена процентна ставка – 2,50 % в день; стандартна процентна ставка – 2,50 % в день. 
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідач всупереч умовам кредитного договору, нормам діючого законодавства України порушив умови кредитного договору, не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав всі інші грошові зобов`язання за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору.
Станом на 26 квітня 2024 року заборгованість становить 21780 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 9600 грн; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками – 12180 грн.
Відповідно до умов Договору у разі прострочення позичальником сплати процентів за видачу кредиту за користування кредитом на строк понад один місяць, кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактично користування кредитом до настання ати закінчення строку кредитування.
Кредитодавець відповідно до умов кредитного договору направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору № 1332-5808 від 16.01.2024 щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1332-5808 від 16.01.2024 в розмірі 21780 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 9600 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 12180 грн та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 14400 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1601,59 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважав за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру 50% від суми заборгованості за тілом кредиту, тобто загальну заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 14400 грн, з яких: 9600 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 4800 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині зменшення стягнення заборгованості за процентами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» в особі свого представника Шевченко В.О. звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2024 року в частині зменшення стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та ухвалити нове судове рішення, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1332-5808 від 16.01.2024 в розмірі 21780 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 9600 грн; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками – 12180 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, у встановленому законодавством порядку покласти на відповідача та стягнути їх в повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду незаконним в частині часткової відмови у стягненні заборгованості, зокрема щодо відмови у стягненні частини процентів за користування кредитом в строк договору, таким що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права.
Зазначає, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме інформацію, що є процентами за користування кредитом (згідно п. 4.10. та 10.1 кредитного договору), а також, що за своєю правовою природою є компенсація (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто позивач має законне право на нарахування процентів (згідно п. 4.10 та 10.1 кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.12. кредитного договору, що останнім і було здійснено та відображено у розрахунку заборгованості.
Позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 1056 1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) Відповідачу, оскільки останнім не заперечується (визнається) укладення договору на вищезазначених умовах.
Вказує, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» здійснює лише нарахування по процентам за користування кредитом.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», вбачається що Товариством не здійснюється будь яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», що не було враховано судом першої інстанції.
Судом першої інстанції помилково ототожнено, що проценти за користування кредитом (правове регулювання яких передбачене відповідно ст. 1048, 1056-1 ЦК України), згідно п. 4.10 та 10.1 кредитного договору, що нараховуються протягом строку договору (п. 4.12 кредитного договору) є неустойкою (пенею) у разі невиконання (порушення, прострочення) зобов`язань боржником за кредитним договором, в зв`язку з чим помилково (незаконно) прийнято рішення про несправедливе нарахування ОСОБА_1 процентів за кредитом.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості стягнення заборгованості у розмірі 21780 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Отже, предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за нарахованими процентами.
Переглядаючи вказане рішення в наведеній частині за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Пунктом 4.10 Кредитного договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою, що становить 2,50% річних за кожен день користування кредитом.
Згідно з п. 4.12 Кредитного договору строк кредитування, тобто, строк, на який надається кредит позичальнику, складає 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту: 10 листопада 2024 року.
Відповідно до п.п. 4.13, 4.14 Кредитного договору реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 267994,25%. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 81600 грн, що включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом.
З умовами кредитного договору, зокрема, з розміром відсотків, які були визначені сторонами у кредитному договорі № 1332-5808 від 16.01.2024 ОСОБА_1 погодилася шляхом накладення електронного підпису.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» 
відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.
Обставини укладення кредитного договору у наведеній формі ніким по справі не оспорюються.
Отже, розмір відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування узгоджено сторонами договору, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття кредитної лінії №1332-5808 від 16.01.2024 вбачається, що така станом на 26.04.2024 становить 21780 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 9600 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 12180 грн (а.с. 22).
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
За наведених обставин та погоджених сторонами умов кредитного договору в частині нарахування процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про неврахування судом наявного у позивача права на нарахування процентів (згідно п. 4.10 та 10.1 кредитного договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.12 кредитного договору, що останнім здійснено та відображено у розрахунку.
Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про помилкове застосування судом вимог п. 5 ч. 3 ст 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, отже така підлягає застосуванню не до всіх умов кредитного договору.
Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, що передбачено умовами договору про відкриття кредитної лінії №1332-5808 від 16.01.2024, проценти нараховувалися позивачем в межах строку кредитування та за процентною ставкою, встановленою умовами договору, нараховані проценти, про стягнення яких просить позивач, є процентами за користування кредитними коштами нарахованими відповідно до ст. 1048, 1056-1 ЦК України.
У частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, проценти відповідно до ст. 1048, 1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Натомість, суд не звернув уваги на природу неустойки, право на зменшення якої наявне у суду, ототожнив її з передбаченими умовами кредитного договору процентами як платою за користування кредитом, узгоджену сторонами, та зменшив розмір таких пропорційно розміру тілу кредиту, що не ґрунтується на вимогах закону та кредитного договору.
Щодо внесення позивачем сплачених відповідачкою 12060 грн на погашення відсотків за кредитом та залишення без змін тіла кредиту, що суд вважав несправедливим та суперечним інтересам відповідача, то таке не ґрунтується на вимогах ст. 534 Цивільного кодексу, яка визначає черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, і якою визначно, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання в повному об`ємі ця сума погашає вимоги кредитора в такій черговості, якщо інше не встановлене договором: 1) в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з отриманням виконання; 2) в другу чергу виплачуються відсотки і неустойка; 3) в третю чергу сплачується основна сума боргу.
Наведене свідчить про ґрунтовне зарахування сплачених відповідачкою коштів на погашення відсотків.
Таким чином, суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 за прострочення виконання кредитних зобов`язань перед ТОВ «УКР Кредит Фінанс», а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 367 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, отримали підтвердження під час апеляційного провадження та є підставою для зміни рішення суду в оскаржуваній частині та збільшенню розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» заборгованості за кредитним договором № 1332-5808 від 16 січня 2024 року - з 14400 грн до 21780 грн, з яких, зокрема заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом з 4800 грн до 12180 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3633,60 грн - за подання апеляційної скарги, а всього 6056 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» в особі свого представника Шевченко Віти Олександрівни задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 1332-5808 від 16 січня 2024 року - з 14400 грн до 21780 грн.
Рішення  Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року в частині стягнення судового збору скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (ЄДРПОУ 38548598, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 оф. 407) судовий збір у сумі 6056 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови – 06 травня 2025 року

Судді:                                                                        М.В. Назарова 
                                                                               
О.Ю. Карташов
                                                                               
В.А. Коновалова