ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  905/998/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія, ТОВ «ГК «Нафтогаз України», позивач, скаржник) -Литвин П.В. (адвокат), 
відповідача - Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (далі - Товариство, відповідач) - Горянін А.О. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії

на рішення Господарського суду Донецької області від 20.01.2025 (головуючий - суддя Левшина Г.В.)
та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 (головуючий - суддя Россолов В.В., судді Склярук О.І., Хачатрян В.С.)

у справі за позовом Компанії
до Товариства 
про стягнення 677 906 506,53 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП
Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

1. Короткий зміст позовних вимог 
1.1. Компанія звернулася до суду з позовом до Товариства про стягнення основного боргу у розмірі 656 882 637,73 грн, 3% річних у розмірі 5 160 672,04 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 863 196,76 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутності постачання природного газу іншим постачальником Компанією як постачальником «останньої надії» та Товариством як споживачем укладено Типовий договір постачання природного газу, на підставі якого позивач поставив відповідачу природний газ у період з 17.11.2022 до 30.12.2022. Часткова неоплата з відповідним простроченням відповідачем послуг постачання природного газу у вказаний період стала підставою для звернення Компанії до суду з цим позовом.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанов суду апеляційної й касаційної інстанцій
2.1. Господарський суд Донецької області рішенням від 13.12.2023, яке залишено без змін Східним апеляційним господарським судом постановою від 09.04.2024 у цій справі, у позові відмовив повністю.

2.2. Верховний Суд постановою від 18.07.2024 у цій справі касаційну скаргу Компанії задовольнив частково, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасував, справу №905/998/23 передав на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

2.2.1. Верховний Суд, передаючи справу на новий розгляд, вказав, зокрема таке:

- Суд звернув увагу на те, що зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що у контексті спірних правовідносин попередніми судовими інстанціями, у порушення статей 86, 210, 236-237 ГПК України, досліджено і надано оцінку таким встановленим ними суттєвим обставинам, як-то: розрахунку компенсації ПСО за виконання спеціальних обов`язків протягом 2022 року, за яким враховано дебіторську заборгованість Товариства перед Компанією у розмірі 656 882 638 грн (яка відповідає сумі позовних вимог у цій справі поданих іншою особою позивачем);
- суди не надали належної оцінки відповідному доказу наявному в матеріалах справи і зазначеному за змістом оскаржуваних рішень та достеменно не встановили постачальника за постановою КМУ №222 (у редакції, відповідній спірному періоду постачання газу) у сукупності з іншими нормами, що регулювали спірні правовідносини у вказаний період;
- суди залишили поза увагою і не надали оцінки листу-відповіді Товариства від 02.05.2023 №01-1.3/00708, наявному у матеріалах справи, в якому відповідач повідомив Компанію, що з початку повномасштабного вторгнення, враховуючи пошкодження залізничних під`їздів до станції, Слов`янська ТЕС здійснює виробництво електричної та теплової енергії, виключно на природному газі, який закуповує у Компанії відповідно до постанови КМУ №222. Визначення розміру заборгованості відповідача за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» можливе лише після врегулювання питання щодо постачальника природного газу Слов`янській ТЕС;
- Верховний Суд також звернув увагу на те, що під час встановлення обставин щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення вказаної заборгованості, судами лише формально констатовано відсутність спору щодо постачальника товару, за який стягується заборгованість, водночас долучено до матеріалів справи письмові пояснення АТ «НАК «Нафтогаз України» від 18.10.2023 №14/4-830-23 (з урахуванням листа 24.10.2023), на виконання ухвали місцевого господарського суду від 04.10.2023, яким також не надано жодної правової оцінки. За змістом вказаних пояснень відповідно до постанови КМУ №1194 (в редакції постанови КМУ від 24.06.2023 №628), Компанія у повному обсязі надала АТ «НАК «Нафтогаз України» матеріали, необхідні для розрахунку компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки (далі Компенсація ПСО), зокрема, щодо неоплаченої дебіторської заборгованості споживачів Товариства;
- першочерговим при встановленні обставин щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення заборгованості щодо постачання природного газу за договором Слов`янській ТЕС є встановлення судом як нормативного (того на кого було покладено спеціальні обов`язки відповідно до діючої у спірний період часу нормі) так і фактичного суб`єкта-постачальника природного газу відповідачу у спірному періоді.

2.3. За результатами нового розгляду Господарський суд Донецької області рішенням від 20.01.2025, яке залишено без змін Східним апеляційним господарським судом постановою від 13.03.2025 у цій справі, у позові відмовив повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Компанія, посилаючись на ухвалення судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

3.2. Також, скаржник просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. Компанія у касаційній скарзі з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає про неправильне застосування норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статей 11, 12, 15 Закону України «Про ринок природного газу» (далі - Закон), пункту 7 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - Положення ПСО), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 06.03.2022 №222 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила постачання), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 та пункт 2 Порядку визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки (далі - Порядок), затвердженого постановою КМУ від 03.12.2020 №1194 у правовідносинах з постачання природного газу споживачам, що виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави.

5. Позиція іншого учасника справи
5.1. Товариство у відзиві на касаційну скаргу заперечило проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просило касаційну скаргу Компанії залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що:

- Компанія згідно з постановою НКРЕКП від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України;
- розпорядженням КМУ від 22.07.2020 №917-р визначено Компанію постачальником «останньої надії» строком на три роки як переможця конкурсу;
- Товариство згідно з постановою НКРЕКП від 15.08.1996 №38 має ліцензію на виробництво електричної енергії та ліцензію на виробництво теплової енергетики на теплоцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках від 19.05.2014 №719;
- матеріали справи містять копію адвокатського запиту від 25.04.2023 б/н та копії документів в інтересах Компанії до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» про надання інформації щодо фактичних обсягів споживання природного газу стосовно визначених споживачів за період з 01.11.2022 до 28.02.2023 EIC56XO0000N9JG600Y Товариства;
- листом від 01.05.2023 №ТОВВИХ-23-5558 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» надало відповідь на вказаний вище адвокатський запит та скріншоти з Інформаційної платформи щодо закріплення споживача з EIC кодом 56XO0000N9JG600Y в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» Компанії, а також інформацію про остаточну алокацію відборів споживача з ЕІС кодом 56XO0000N9JG600Y за періоди з 17.11.2022 до 31.12.2022, з 02.01.2023 до 05.01.2023;
- до матеріалів справи надано копію Форми №10 згідно з пунктом 2 глави 5 розділу ІV Кодексу ГТС, «Постачальнику «останньої надії» від оператора ГРМ/Оператора ГТС про надання інформації щодо споживачів, які зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», серед яких зазначено Товариства ЕІС код 56XO0000N9JG600Y;
- на підтвердження здійснення позивачем поставки газу відповідачу в період з 17.11.2022 до 31.12.2022 до матеріалів справи надані акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 677 865 706,45 грн;
- відповідачем частково сплачено вартість отриманого природного газу, а саме: у сумі 5 122 785,97 грн (09.02.2023), 4 018 188,73 грн (13.02.2023) та 1 842 093,02 грн (15.02.2023), що підтверджується копію листа від 28.04.2023 №16/2-09/1098 АТ «Державний ощадний банк України» з реєстром надходження коштів;
- позивач звернувся з вимогою від 19.04.2023 №119/4.3-11594-2023 до відповідача про сплату заборгованості за спожитий газ непобутовим споживачем постачальнику «останньої надії». З вимоги вбачається, що станом на 19.04.2023 поставлений природний газ на суму 656 882 637,73 грн залишився відповідачем неоплаченим. Позивач вимагав сплатити заборгованість за природній газ до 03.05.2023;
- відповідачем розглянуто вимогу позивача та листом від 02.05.2023 №01-1.3/00708 повідомлено про таке: відповідач є виробником електричної енергії та експлуатує генеруючі потужності Слов`янської ТЕС, яка є об`єктом критичної інфраструктури відповідно до наказу Міненерго від 07.09.2022 №1-ДСК «Про затвердження Переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури» та наказу Міністерства розвитку громад та територій від 09.07.2022 №167. При цьому робота Слов`янської ТЕС спрямована виключно на забезпечення контрольованого функціонування ОЕС України, особливо в умовах систематичного пошкодження енергетичного обладнання. 25% акцій Товариства належить Державі в особі Фонду державного майна України. 3 початку повномасштабного вторгнення, враховуючи пошкодження залізничних під`їздів до станції, Слов`янська ТЕС здійснює виробництво електричної та теплової енергії, виключно на природному газі, який закуповує у Компанії відповідно до постанови КМУ №222. Визначення розміру заборгованості відповідача за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» можливе лише після врегулювання питання щодо постачальника природного газу Слов`янській ТЕС. Відповідач зазначав, що з лютого 2022 року Товариство не веде господарської діяльності з метою отримання прибутку, а працює за командами Приватного акціонерного товариства «НЕК Укренерго» (далі - ПАТ «НЕК Укренерго»). Діяльність Товариства спрямована виключно на забезпечення стабільного електропостачання прифронтової Донецької області. З 24.02.2022 по сьогоднішній день території фактичного знаходження Слов`янської ТЕС постійно перебувають під ракетно-артилерійськими обстрілами з боку російських окупаційних військ. Вказане вище призвело до скрутного фінансового становища відповідача, який наразі ініціює в органах державної влади розроблення механізмів погашення взаємної заборгованості підприємств паливно-енергетичного сектору, яка виникла з лютого 2022 року;
- відповідачем до матеріалів справи надано: копію листа від 27.07.2022 №01-1.3/00450, що був адресований: НКРЕКП, Міненерго, ПАТ «НЕК Укренерго», Донецькій обласній військово-цивільній адміністрації, про прийняття відповідачем рішення щодо зупинки роботи Слов`янської ТЕС з 12:00 27.05.2022; копії актів комісійного обстеження об`єкта (Слов`янської ТЕС) від 13.12.2022 разом з реєстром об`єктів та фотокопіями на підтвердження наявності пошкоджень; копію протоколу від 29.09.2022 №9 засідання Антикризового енергетичного штабу, відповідно до якого Міненерго за участю Держенергонагляду, ПАТ «НЕК Укренерго», НАК «Нафтогаз України» та Товариства вирішено опрацювати питання щодо підготовки програми відновлення роботи Слов`янської ТЕС та забезпечення виробництва і постачання теплової енергії під час проходження осінньо-зимового періоду 2022/2023; копію листа від 31.10.2022 ПАТ «НЕК Укренерго» на адресу Міненерго про необхідність забезпечення Слов`янської ТЕС природним газом для виробництва електроенергії, що дозволить забезпечити стале виробництво електроенергії на контрольоване функціонування ОЕС України; копію Наказу Міненерго №385, за яким, зокрема, Слов`янська ТЕС включена до Переліку споживачів електричної енергії та природного газу, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності України;
- матеріали справи містять письмові пояснення АТ «НАК «Нафтогаз України» від 18.10.2023 №14/4-830-23 (з урахуванням уточненої заяви АТ «НАК «Нафтогаз України» б/н від 24.10.2023), на виконання ухвали місцевого господарського суду від 04.10.2023. За змістом вказаних пояснень відповідно до постанови КМУ №1194 Компанія у повному обсязі надала АТ «НАК «Нафтогаз України» матеріали, необхідні для розрахунку компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, зокрема, щодо неоплаченої дебіторської заборгованості споживачів Товариства. У розрахунку Компенсації ПСО за виконання спеціальних обов`язків протягом 2022 року враховано дебіторську заборгованість Товариства перед Компанією у розмірі 656 882 638. Проте, компенсацію за виконання спеціальних обов`язків протягом вказаного періоду АТ «НАК «Нафтогаз України» не отримувало.

6.2. Суд апеляційної інстанції вказав, що між сторонами не існує спору щодо постачання позивачем природного газу відповідачу та щодо часткової сплати відповідачем вартості отриманого природного газу, однак існує спір щодо правової підстави здійснення позивачем поставки відповідачу природного газу.

6.3. Суд апеляційної інстанції вказав, що виконуючи вказівки Верховного Суду, під час нового розгляду справи судом першої інстанції витребувано від позивача та АТ «НАК «Нафтогаз України» додаткові докази у справі та встановлено таке.

6.3.1. Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (покупець) 11.05.2022 укладено договір купівлі-продажу природного газу №05/2022-ПОН (далі - Договір), який згідно з пунктом 1.1 (включаючи усі зміни та доповнення) регулює відносини Сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому обсягів природного газу, необхідних для забезпечення виконання спеціальних обов`язків відповідно до Положенням про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановою КМУ від 06.03.2022 №222 (в редакції постанови КМУ від 29.04.2022 №489).

6.3.2. Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю природний газ, в порядку, погодженому Сторонами у цьому Договорі, а Покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені цим Договором. Природний газ, що передається за цим договором, використовується Покупцем виключно для постачання споживачам природного газу в рамках виконання функції постачальника «останньої надії» з урахуванням вимог Положення. Покупець зобов`язаний постачати природний газ споживачам, що не належать до категорії побутових споживачів та виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави, згідно з переліком, який затверджується центральними органами виконавчої влади відповідно до їх повноважень (пункти 1.2, 1.3 Договору).

6.3.3. За Договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений АТ «НАК «Нафтогаз України» на митну територію України (пункт 1.4 Договору).

6.3.4. За умовами пункту 2.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 13.10.2022 №1) Продавець передає Покупцю з 01 травня 2022 року до 30 квітня 2023 року (включно) газ в обсязі до 200 000,0 тис. м^3.

6.3.5. Відповідно до пункт 4.1 Договору ціна газу за 1 000 м^3 за Договором становить 32 000 грн (з урахування податку на додану вартість, та без урахування плати за транспортування магістральними газопроводами до внутрішніх точок виходу з газотранспортної системи).

6.3.6. Оплата за газ здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Продавця на підставі Актів приймання-передачі. Розрахунок за фактично переданий газ повинен бути проведений Покупцем не пізніше 90 календарних днів з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі газу, який є підставою для розрахунків. Після звірки розрахунків остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до Договору газ повинен бути проведений не пізніше 30 квітня 2023 року включно (пункти 5.1, 5.2 Договору).

6.3.7. Додатковою угодою від 16.12.2022 №2 сторони погодили внести зміни до пункту 5.2 Договору та викласти його в такій редакції: «Розрахунок за фактично переданий газ повинен бути проведений Покупцем не пізніше 90 (дев`яносто) календарних днів з дати підписання Сторонами Акта приймання-передачі газу, який с підставою для розрахунків. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до цього Договору газ, повинен бути проведений не пізніше 31.12.2023 року».

6.3.8. Договір набуває чинності з моменту його підписання. Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та на виконання вимог Положення, умови Договору поширюються на відносини, що фактично склалися між Сторонами до його укладення, а саме з 01.05.2022 та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до їх повного та належного здійснення, а в частині передачі природного газу Покупцю до 30.04.2023 включно (пункт 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 13.10.2022 №1).

6.3.9. На виконання умов Договору сторонами підписано такі акти приймання-передачі газу:
- від 30.11.2022 №11-ЗС на загальну суму 193 968 559,04 грн;
- від 31.12.2022 №12-ЗС на загальну суму 676 429 785,28 грн.

6.3.10. Суди попередніх інстанцій вказали, що доказів сплати покупцем отриманого природного газу матеріали справи не містять.

6.3.11. Натомість, АТ «НАК «Нафтогаз України» надало до матеріалів справи розрахунок компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, за період виконання спеціальних обов`язків з 01.03.2022 до 31.12.2022 та докази звернення з останнім до Державної аудиторської служби України та Міністерства енергетики України.

6.3.12. Як повідомляє АТ «НАК «Нафтогаз України» відповідну компенсацію компанією досі отримано не було; доказів протилежного матеріали справи не містять.

6.3.13. Суди попередніх інстанцій вказали, що предметом розгляду у цій справі є наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, як постачальника «останньої надії», суми боргу за поставлений природний газ, а також нарахованих інфляційних втрат та 3% річних на підставі приписів статті 625 ЦК України. При цьому спір між сторонами існує саме щодо правової підстави здійснення позивачем поставки відповідачу природного газу.

6.4. Щодо доводів позивача про постачання відповідачу природного газу постачальником «останньої надії» на підставі Типового договору суди попередніх інстанцій зазначили таке.

6.4.1. Суди попередніх інстанцій виснували, що постачання природного газу постачальником «останньої надії» в силу вимог Закону можливо у разі настання таких обставин: попередній постачальник неспроможний постачати природний газ споживачу за двостороннім договором або відсутності підтвердженої номінації та реномінації постачальника споживача, постачальника. Положеннями Закону передбачений обмежений строк постачання природного газу постачальником останньої надії задля забезпечення споживачів природним газом у разі настання незалежних від споживача обставин щодо його постачальника та порядок визначення ціни. Кодексом газотранспортної системи передбачена автоматична реєстрація в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. При цьому, норми Закону зобов`язують споживача письмово звернутись до постачальника останньої надії, який протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надає споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу, а також зобов`язує сторони діяти з урахуванням положень про вільний вибір постачальника природного газу.

6.4.2. Як вбачається з апеляційної скарги позивача, останній вважає, що підставою для здійснення постачання газу відповідачу саме відповідно до Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії є той факт, що Товариство було зареєстровано на інформаційній платформі у списку споживачів останньої надії Оператором газорозподільних систем та оператором газотранспортної системи. Наведене підтверджується листом від 01.05.2023 №ТОВВИХ-23-5558 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та формою №10 з інформаційної платформи АТ «Донецькоблгаз».

6.4.3. Натомість, матеріали цієї справи не містять доказів щодо наявності підстав у споживача (відповідача), для укладення договору постачання природного газу постачальником останньої надії, що передбачені частиною першою статті 15 Закону та пунктом 3 розділу IV Правил, як то банкрутство, ліквідація попереднього постачальника природного газу; зупинення або анулювання ліцензії на постачання природного газу попереднього постачальника; відсутність підтвердженої номінації та реномінації постачальника споживача, постачальника, який здійснює постачання газу оператору газорозподільної системи для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі, або оператора газорозподільної системи, який здійснює закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі на підставі договору.

6.4.4. В матеріалах справи також відсутнє письмове звернення відповідача до позивача як до постачальника останньої надії.

6.4.5. Окрім того, станом на 17.11.2022 укладених та діючих договорів на постачання природного газу у відповідача не було, тобто, у відповідача був відсутній постачальник природного газу, а також відповідач повідомив, що був вимушений повністю припинити роботу генеруючого обладнання Слов`янської ТЕС, а з 18.11.2022 Слов`янська ТЕС відновила роботу і на теперішній час забезпечує виробництво електричної та теплової енергії в умовах воєнного стану.

6.4.6. Наведені обставини свідчать про те, що відповідач відноситься до споживачів, які виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави, а не до тих споживачів, яким попередній постачальник неспроможний постачати природний газ.

6.4.7. З огляду на долучені Товариством до матеріалів справи докази та пояснення вбачається, що відповідач не мав попереднього постачальника природного газу і вказана обставина зумовлена тим, що Слов`янська ТЕС не використовувала газ для виробництва тепла, а працювала на вугіллі та відповідно, станом на 17.11.2022 були відсутні передбачені законом підстави для укладання договору постачання природного газу з постачальником «останньої надії».

6.4.8. Указом Президента України від 24.02.2022 №64 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який був неодноразово продовжений та діє і на сьогодні.

6.4.9. Відповідно до статті 11 Закону, Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» КМУ постановив затвердити Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу. Постанова від 06.03.2022 №222 (тут і далі у редакції Постанови від 10.09.2022 №222, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

6.4.10. За умовами абзацу четвертого пункту 4 Постанови №222, це Положення покладає такі спеціальні обов`язки, зокрема, на АТ «НАК Нафтогаз України» - щодо забезпечення ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», ТОВ «ГК «Нафтогаз України», у тому числі як постачальника останньої надії, ресурсом природного газу, необхідним для забезпечення виконання спеціальних обов`язків згідно з цим Положенням, на умовах, передбачених пунктом 8 цього Положення.

6.4.11. Пунктом 7 Положення постанови КМУ №222 визначено, що до 30.04.2023 (включно) постачальник останньої надії зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави, згідно з переліком, який затверджується центральними органами виконавчої влади відповідно до їх повноважень (далі - перелік споживачів).
Перелік споживачів повинен містити таку інформацію про споживача: найменування, код згідно з ЄДРПОУ, ЕІС-код.
Після затвердження переліку споживачів або внесення до нього змін копія переліку споживачів передається:
- операторам газорозподільних систем - для внесення даних до інформаційної платформи про віднесення споживача до спеціальної категорії споживача;
- постачальнику останньої надії - для забезпечення додаткових обсягів природного газу, необхідного споживачам, внесеним до Реєстру споживачів на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи.
Реєстрація споживача, віднесеного до спеціальної категорії, здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі відомостей про відключення чи ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта в таких випадках:
- відсутність підтвердженої номінації та реномінації діючого постачальника захищеного споживача для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником останньої надії відключення по об`єкту такого захищеного споживача. У такому випадку постачання природного газу здійснюється з дня, наступного за днем включення до Реєстру споживачів постачальника останньої надії;
- відсутність за три дні до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником захищеного споживача в реєстрі іншого постачальника. У такому випадку постачання природного газу здійснюється з дня, наступного за кінцевим днем постачання попереднім постачальником.
Постачання природного газу постачальником останньої надії споживачам згідно з переліком споживачів здійснюється за ціною 32000 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1000 куб. метрів газу.

6.4.12. Пунктом 8 Постанови №222 встановлено, що з 01.05.2022 до 30.04.2023 (включно) АТ «НАК Нафтогаз України» реалізує ТОВ «Газопостачальна компанія Нафтогаз Трейдинг», ТОВ «ГК «Нафтогаз України», у тому числі як постачальнику останньої надії, обсяги природного газу, необхідні для забезпечення виконання спеціальних обов`язків, передбачених цим Положенням, за цінами, за якими реалізується природний газ цими товариствами згідно з пунктами 5-7 цього Положення.

6.4.13. З аналізу норм положення Постанови №222 вбачається, що останні не містять жодних посилань на те, що поставка природного газу відбувається на підставі Типового договору поставки природного газу постачальником «останньої надії». При цьому умови постачання природного газу в рамках виконання спеціальних обов`язків істотно відрізняються від умов постачання природного газу постачальником «останньої надії», визначених статтею 15 Закону.

6.4.14. Окрім того, згідно з наказом Міненерго України від 14.11.2022 №385, з метою забезпечення належного функціонування об`єднаної енергетичної системи України та недопущення порушень безпеки постачання природного газу і електричної енергії в умовах воєнного стану затверджено Перелік споживачів електричної енергії та природного газу, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності України. На підставі листа НЕК «Укренерго» від 31.10.2022 №01/47957, листа Донецької облдержадміністрації від 08.11.2022 №0.1/14/1543/0/2-22 до пункту 3 вказаного Переліку внесено Слов`янську ТЕЦ Товариства.

6.4.15. Отже, у зв`язку із включенням відповідача до вказаного вище Переліку та відновленням роботи Слов`янської ТЕС у листопаді 2022 року, ПАТ «Донбасенерго» було автоматично включено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, що повністю узгоджується з вищезазначеним пунктом 7 Постанови №222.

6.4.16. Окремо, суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що поставка природного газу здійснювалась відповідачу за ціною та в період, погоджений приписами Постанови №222.

6.4.17. У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що апелянт помилково ототожнює механізм постачання природного газу в рамках спеціальних обов`язків із постачанням газу відповідно до Типового договору. Відповідач отримав природний як стратегічне підприємство, включене до спеціального переліку споживачів, затвердженого Міненерго України, а його реєстрація у Реєстрі споживачів останньої надії відбулася автоматично на підставі урядового рішення і не є підтвердженням укладення договору на умовах Типового договору.

6.4.18. Виходячи з наведеного, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції, що постачання природного газу відповідачу не підпадає під регулювання Типового договору постачальника «останньої надії», а відбувалося на підставі Постанови №222, з урахуванням наказу Міненерго №385.

6.5. Щодо визначення фактичного суб`єкта-постачальника природного газу відповідачу у спірному періоді, суди попередніх інстанцій вказали таке.

6.5.1. Верховний Суд, переглядаючи справу, акцентував на тому, що першочерговим при встановленні обставин щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення заборгованості щодо постачання природного газу за договором Слов`янській ТЕС є встановлення судом фактичного суб`єкта-постачальника природного газу відповідачу у спірному періоді.

6.5.2. Верховний Суд зауважив, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки поясненням АТ «НАК «Нафтогаз України» від 18.10.2023 №14/4-830-23, у яких зазначено, що в розрахунок компенсації ПСО за виконання спеціальних обов`язків у 2022 році було включено дебіторську заборгованість Товариства перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у розмірі 656 882 638,00 грн. Також залишено поза увагою лист-відповідь Товариства від 02.05.2023 №01-1.3/00708, в якому відповідач повідомив Компанію, що після початку повномасштабного вторгнення, у зв`язку з пошкодженням залізничної інфраструктури, Слов`янська ТЕС здійснювала виробництво електричної та теплової енергії виключно на природному газі, який закуповувався у ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» відповідно до положень постанови КМУ №222.

6.5.3. З приводу цього колегія суддів апеляційної інстанції зазначила таке.

6.5.4. Надані АТ «НАК «Нафтогаз України» пояснення від 18.10.2023 №14/4-830-23 містять інформацію про врахування у рахунку компенсації ПСО за виконання спеціальних обов`язків у 2022 році дебіторської заборгованості ПАТ «Донбасенерго» перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у розмірі 656 882 638,00 грн.

6.5.5. Водночас, уточнення, що надійшли 24.10.2023 до суду першої інстанції, містять прохання АТ «НАК «Нафтогаз України» вважати правильним по тексту не ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», а ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна».

6.5.7. Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, зазначені документи свідчать, що дебіторська заборгованість Товариства у спірному періоді виникла саме перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна», а не перед ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг».

6.5.8. Щодо листа-відповіді Товариства від 02.05.2023 №01-1.3/00708, у якому відповідач повідомив Компанію, що з початку повномасштабного вторгнення, внаслідок пошкодження залізничних під`їздів до станції, Слов`янська ТЕС здійснювала виробництво електричної та теплової енергії виключно на природному газі, закуповуючи його у Компанії відповідно до Постанови КМУ №222, суд апеляційної інстанції зазначив таке.

6.5.9. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували існування договірних відносин між відповідачем та ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» у спірний період. Відсутність відповідного договору чи інших документів свідчить про те, що твердження відповідача щодо закупівлі газу саме у ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Відтак, дана обставина не може бути підставою для зміни правової оцінки взаємовідносин сторін та визнання ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» належним постачальником природного газу у межах спірного періоду.

6.5.10. У судовому засіданні від 13.03.2025 представник відповідача не заперечував факт постачання природного газу позивачем ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у спірний період.

6.5.11. З огляду на викладене апеляційний суд вважає встановленим факт постачання природного газу позивачем у спірний період, а отже, відповідні обставини не потребують додаткового доказування.

6.5.12. Відповідно до приписів ГПК України, сторона звертається до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів, а отже ключовим у вирішенні цього спору є визначення того, чи є у ТОВ «ГК «Нафтогаз України» право на стягнення грошових коштів з відповідача.

6.5.13. Як вбачається із матеріалів справи та не оскаржується сторонами, АТ «НАК «Нафтогаз України» та позивачем було укладено договір від 11.05.2022№05/2022-ПОН.

6.5.14. На виконання умов договору №05/2022-ПОН сторонами підписано акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2022 №11-ЗС на загальну суму 193 968 559,04 грн та акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2022 №12-ЗС на загальну суму 676 429 785,28 грн.

6.5.15. Під час судового засідання у суді першої інстанції представник позивача заявив, що товариство розрахувалось з АТ «НАК «Нафтогаз України» за поставлений газ та акцентував увагу суду на положеннях договору №05/2022-ПОН, які визначають порядок та строки оплати природного газу.

6.5.16. Втім, доказів сплати покупцем отриманого природного газу матеріали справи не містять.

6.5.17. Умовами договору №05/2022-ПОН передбачено оплатність послуг з постачання природного газу від АТ «НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

6.5.18. Як встановлено вище, з матеріалів справи та наданих сторонами пояснень встановлено, що ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна» діяло виключно в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених на нього державою, і не було незалежним комерційним постачальником природного газу. Відповідно, передача природного газу кінцевому споживачу Товариству відбулася не за типовим договором постачання, а на виконання спеціальних обов`язків, які було встановлено Постановою КМУ №222.

6.5.19. Натомість, ні Постанова №222, ані жоден інший законодавчий акт, який би регламентував порядок здійснення виконання спеціальних обов`язків не містить посилання на оплатність послуг з постачання природного газу, адже сама правова природа виконання спеціальних обов`язків не передбачає отримання прибутку жодним із суб`єктів таких правовідносин.

6.5.20. Разом з тим, з огляду на зміст Постанови №222, важливо визначити роль кожного суб`єкта в ланцюгу постачання газу та, відповідно, з`ясувати, хто саме несе фінансові витрати та має право на компенсацію з боку держави.

6.5.21. АТ «НАК «Нафтогаз України» є основним суб`єктом ринку природного газу, на якого постановою КМУ було покладено обов`язки з формування ресурсу природного газу, його закупівлі, зберігання та подальшого постачання суб`єктам, які безпосередньо здійснювали реалізацію кінцевим споживачам. Відповідно до пункту 8 Постанови №222, АТ «НАК «Нафтогаз України» було зобов`язане реалізовувати газ для виконання спеціальних обов`язків таким суб`єктам, як ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», у тому числі постачальнику «останньої надії» - ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

6.5.22. АТ «НАК «Нафтогаз України» забезпечило ТОВ «ГК «Нафтогаз України» ресурсом природного газу, який в подальшому було поставлено на Слов`янську ТЕС в спірний період.

6.5.23. Постановою КМУ від 03.12.2020 №1194 (в редакції постанови КМУ від 24.06.2023 №628) затверджено Порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки (далі - Постанова №1194).

6.5.24. За умовами пункту 1 Постанови №1194 цей порядок визначає механізм розрахунку компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» покладаються спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - компенсація).

6.5.25. Розрахунки компенсації проводяться суб`єктом ринку природного газу, що виконував спеціальні обов`язки щодо забезпечення ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», а також ТОВ «ГК «Нафтогаз України», у тому числі як постачальника «останньої надії», ресурсом природного газу, необхідним для виконання ними спеціальних обов`язків (далі - суб`єкт). Надання компенсації здійснюється з урахуванням вимог бюджетного законодавства (пункту 2 Постанови №1194).

6.5.26. Суди попередніх інстанцій вказали, що АТ «НАК «Нафтогаз України» зверталося до Державної аудиторської служби України та Міністерства енергетики України із відповідним розрахунком компенсації за виконання спеціальних обов`язків у період з 01.03.2022 до 31.12.2022. У цьому розрахунку було включено дебіторську заборгованість Товариства перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у розмірі 656 882 638 грн.

6.5.27. У судових рішеннях зазначено, що хоча ТОВ «ГК «Нафтогаз України» було суб`єктом, який безпосередньо укладав договори на постачання природного газу із споживачами, воно діяло не як незалежний комерційний постачальник, а як суб`єкт, виконуючий ПСО. В матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем природного газу АТ «НАК «Нафтогаз Україна», отже, позивач не фінансував самостійно закупівлю газу, а отже, не є тим суб`єктом, якому держава має компенсувати витрати.

6.5.28. Суди попередніх інстанцій зазначили, що право на отримання компенсації з боку держави має саме АТ «НАК «Нафтогаз України» як суб`єкт, що закуповував, транспортував і передавав газ для виконання ПСО. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» діяло як посередник у виконанні спеціальних обов`язків.

6.5.29. Розглядаючи доводи апелянта зазначає, що взаємовідносини між ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та АТ «НАК «Нафтогаз України» слід відокремлювати, оскільки це різні юридичні особи, які самостійно відповідають за своїми зобов`язаннями, суд апеляційної інстанції вказав таке:

?Відповідно до п.1.2 Статуту ТОВ «ГК «Нафтогаз Україна», позивач входить до Групи Нафтогаз, його інтереси співпадають з інтересами АТ «НАК «Нафтогаз України» як корпоративного центру всієї Групи Нафтогаз, що діє в інтересах всієї Групи. Звітність позивача включається до консолідованої фінансової звітності групи Нафтогаз?;
?Більше того, взаємозв`язок цих компаній підтверджується тим, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» виконує спеціальні обов`язки, покладені на нього державою, використовуючи ресурс природного газу, наданий АТ «НАК «Нафтогаз України». Фінансування закупівлі газу, необхідного для виконання ПСО, здійснюється саме АТ «НАК «Нафтогаз України», що підтверджено матеріалами справи.
Усі операції в межах ПСО, включаючи постачання природного газу кінцевим споживачам, узгоджуються у рамках Групи Нафтогаз, і їхній фінансовий ефект враховується у консолідованій звітності АТ «НАК «Нафтогаз України»?.

6.5.30. Таким чином, на думу суду апеляційної інстанції, посилання апелянта на формальну окремість юридичних осіб не враховує реальну економічну та правову природу їхніх відносин у межах Групи Нафтогаз, а також загальні принципи виконання спеціальних обов`язків.

6.5.31. Окремо, суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що дослідження питання факту отримання/неотримання АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначеної компенсації не входить до предмету доказування у справі. Зокрема, вказане за своєю правовою природою є бюджетними відносинами АТ «НАК «Нафтогаз України», які не можуть бути предметом розгляду у цій справі. Натомість, надані до справи докази в сукупності свідчать про те, що саме АТ «НАК «Нафтогаз України» є суб`єктом виконання спеціальних обов`язків, який забезпечував позивача своїм природним газом, з метою поставки останнього відповідачу, що, в свою чергу, може бути підставою для отримання відповідної компенсації.

6.5.32. Суд апеляційної інстанції зазначив, що АТ «НАК «Нафтогаз України» самостійних вимог щодо предмета спору у справі згідно зі статтею 49 ГПК України не заявлено.

6.5.33. З огляду на зазначене, апеляційна інстанції вказала, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» відносно відповідача діяло виключно як суб`єкт передачі природного газу від власника (АТ «НАК «Нафтогаз України») до споживача.

6.5.34. Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що наведене свідчить про відсутність у позивача матеріально-правового інтересу щодо предмета спору, оскільки грошові кошти за поставлений відповідачу природний газ, відповідно до положень Постанови №1194, підлягають компенсації на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» з урахуванням вимог бюджетного законодавства. 

6.5.35. Отже, суд апеляційної інстанції не вбачав нормативно обґрунтованих та підтверджених належними доказами підстав для визнання за позивачем права на відповідні грошові кошти, які фактично є витратами, понесеними в межах виконання спеціальних обов`язків, та підлягають відшкодуванню у визначеному законодавством порядку.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Ухвалою Верховного Суду від 16.04.2025, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №905/998/23 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Касаційне провадження у цій справі відкрито за касаційною скаргою Товариства на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.4. Так, скаржник, оскаржуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про неправильне застосування норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статей 11 «Спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», 12 «Правила постачання природного газу», 15 «Постачальник "останньої надії"» Закону, пункту 7 Положення ПСО (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), розділу VI Правил постачання та пункт 2 Порядку у правовідносинах з постачання природного газу споживачам, що виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави.

8.5. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.6. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.7. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

8.7.1. Висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №127/22428/21, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц).

8.8. Слід зазначити, що остаточні висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норми матеріального права, яка означена скаржником (пункти 4.1, 4.2 і 8.4 цієї постанови), у подібних правовідносинах, ураховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі №154/3029/14-ц та у пункті 8.7.1 цієї постанови, відсутні. Втім, колегія суддів касаційної інстанції ураховує, що справа переглядалася Верховним Судом (постанова від 18.07.2024 у цій справі), а з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 07.09.2022 у справі №910/22858/17, в ній (постанова від 18.07.2024 у цій справі) наявні правові висновки в силу приписів статті 317 ГПК України та вказівки відповідно до статті 316 ГПК України.

8.9. Отже, з огляду на вказане вище, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та виконання ними вказівок Верховного суду у цій справі.

8.10. Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

8.11. Справа №905/998/23 неодноразово розглядалася судами та постановою від 18.07.2024 у цій справі Верховний Суд скасував оскаржувані судові рішення та передав справу на новий розгляд суду першої інстанції, зазначивши, зокрема, таке:

- Суд звернув увагу на те, що зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що у контексті спірних правовідносин попередніми судовими інстанціями, у порушення статей 86, 210, 236-237 ГПК України, досліджено і надано оцінку таким встановленим ними суттєвим обставинам, як-то: розрахунку компенсації ПСО за виконання спеціальних обов`язків протягом 2022 року, за яким враховано дебіторську заборгованість Товариства перед Компанією у розмірі 656 882 638 грн (яка відповідає сумі позовних вимог у цій справі поданих іншою особою позивачем);
- суди не надали належної оцінки відповідному доказу наявному в матеріалах справи і зазначеному за змістом оскаржуваних рішень та достеменно не встановили постачальника за постановою КМУ №222 (у редакції, відповідній спірному періоду постачання газу) у сукупності з іншими нормами, що регулювали спірні правовідносини у вказаний період;
- суди залишили поза увагою і не надали оцінки листу-відповіді Товариства від 02.05.2023 №01-1.3/00708, наявному у матеріалах справи, в якому відповідач повідомив Компанію, що з початку повномасштабного вторгнення, враховуючи пошкодження залізничних під`їздів до станції, Слов`янська ТЕС здійснює виробництво електричної та теплової енергії, виключно на природному газі, який закуповує у Компанії відповідно до постанови КМУ №222. Визначення розміру заборгованості відповідача за договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» можливе лише після врегулювання питання щодо постачальника природного газу Слов`янській ТЕС;
- Верховний Суд також звернув увагу на те, що під час встановлення обставин щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення вказаної заборгованості, судами лише формально констатовано відсутність спору щодо постачальника товару, за який стягується заборгованість, водночас долучено до матеріалів справи письмові пояснення АТ «НАК «Нафтогаз України» від 18.10.2023 №14/4-830-23 (з урахуванням листа 24.10.2023), на виконання ухвали місцевого господарського суду від 04.10.2023, яким також не надано жодної правової оцінки. За змістом вказаних пояснень відповідно до постанови КМУ №1194 (в редакції постанови КМУ від 24.06.2023 №628), Компанія у повному обсязі надала АТ «НАК «Нафтогаз України» матеріали, необхідні для розрахунку компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, зокрема, щодо неоплаченої дебіторської заборгованості споживачів Товариства;
- першочерговим при встановленні обставин щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення заборгованості щодо постачання природного газу за договором Слов`янській ТЕС є встановлення судом як нормативного (того на кого було покладено спеціальні обов`язки відповідно до діючої у спірний період часу нормі) так і фактичного суб`єкта-постачальника природного газу відповідачу у спірному періоді.

8.12. Відповідно до частини першої статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

8.13. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій виконали вказівки Верховного Суду, які наведені у постанові від 18.07.2024, у контексті дослідження та оцінки доказів (дивись розділ 6 цієї постанови) і дійшли висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

8.14. Узагальнені доводи скаржника зводяться до такого:

- на думку позивача, Положення ПСО визначає для нього виключно період поставки та ціну поставки для окремих категорій споживачів, зокрема відповідача. В іншій частині застосовуються загальні положення законодавства щодо постачання природного газу постачальником «останньої надії», якщо вони не суперечать Положенню ПСО, відповідно до частини шостою статті 11 Закону;
- скаржник вважає, що законодавець визначив, що постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється виключно на підставі Типового договору. Іншої можливості постачання природного газу постачальником «останньої надії», окрім як на підставі типового договору законодавець не передбачив;
- скаржник зазначає, що беручи до уваги ті обставини, що позивач здійснював постачання природного газу на адресу відповідача, як постачальник «останньої надії» на виконання Положення ПСО та з урахуванням Правил постачання природного газу, відповідно до Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії, що не було враховано судами першої та апеляційної інстанцій та надано неналежну оцінку всім обставинам справи та неправильно застосовано норми чинного законодавства, що призвело до порушення статей 11 та 15 Закону, розділу VI Правил постачання природного газу та пункту 7 Положення ПСО та Порядку.

8.15. Верховний Суд виходить з того, що Закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

8.16. Відповідно до статті 11 «Спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» Закону з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.
Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.
Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України.
Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.
Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.
До загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать:
1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу;
2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів;
3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів;
4) захист здоров`я, життя та власності населення.
Рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати:
1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу;
2) обсяг спеціальних обов`язків;
3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки;
4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків;
5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки;
6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків;
7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті.
Вибір суб`єкта або суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, здійснюється у прозорий і недискримінаційний спосіб на підставі критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України, та не має створювати перешкод для реалізації прав споживачів на вільний вибір постачальника.
Рішення Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади застосовуються в частині, що не суперечить рішенню Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу.
Суб`єкт ринку природного газу, на якого покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, має право на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, зменшених на доходи, отримані у процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків, та з урахуванням допустимого рівня прибутку відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі, доводить до відома Секретаріату Енергетичного Співтовариства інформацію про заходи, вжиті на виконання цієї статті, у тому числі щодо можливих наслідків таких заходів для конкуренції на ринку природного газу України та на ринку природного газу Енергетичного Співтовариства.
Оновлення інформації про заходи, вжиті на виконання цієї статті, надається Секретаріату Енергетичного Співтовариства центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі, раз на два роки.

8.17. Згідно із статтею 12 «Правила постачання природного газу» Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.
Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Договір постачання природного газу об`єднанням співвласників багатоквартирних будинків для забезпечення опалення та постачання гарячої води до квартир співвласників (крім нежитлових приміщень) укладається на весь обсяг споживання природного газу для таких потреб та не може встановлювати різні ціни в межах цього обсягу.
Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.
Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.
Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Правила постачання природного газу затверджуються Регулятором після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства і є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами.
Договір постачання повинен містити такі істотні умови:
1) обов`язок постачальника забезпечити споживача всією необхідною інформацією про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, зазначення актів законодавства, якими регулюються відносини між постачальником і споживачем, наявні способи досудового вирішення спорів з таким постачальником шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті постачальника;
2) обов`язок постачальника забезпечити споживача інформацією про обсяги та інші показники споживання природного газу таким споживачем на безоплатній основі;
3) обов`язок постачальника повідомити споживачу про намір внесення змін до договору постачання природного газу в частині умов постачання до початку дії таких змін та гарантування права споживача на дострокове розірвання договору постачання, якщо нові умови постачання є для нього неприйнятними;
4) обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації;
5) обов`язок постачальника забезпечити споживача прозорими, простими та доступними способами досудового вирішення спорів з таким постачальником;
6) порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.
Постачальники зобов`язані створювати страховий запас природного газу в розмірі не більше 10 відсотків запланованого місячного обсягу постачання природного газу споживачам на наступний місяць. Розмір страхового запасу встановлюється Кабінетом Міністрів України щорічно на однаковому рівні для всіх постачальників. Порядок визначення місячного обсягу постачання та формування страхового запасу затверджується Кабінетом Міністрів України.
Платіжні документи (квитанції) на оплату природного газу, які надаються постачальниками побутовим споживачам, повинні містити, зокрема, таку інформацію: номер особового рахунку; ціна на природний газ; сума до оплати та реквізити для оплати; обсяги природного газу, за які здійснюється нарахування оплати; період, за який проводиться розрахунок; термін (строк) оплати рахунка; розмір заборгованості з оплати природного газу (за наявності); адреса, номери телефонів, веб-сайт постачальника для подання заяв, претензій та скарг щодо постачання природного газу та обслуговування споживачів; інша інформація, у тому числі інформація, обов`язковість розміщення якої визначено відповідно до правил постачання природного газу.

8.18. Відповідно до статті 15 «Постачальник "останньої надії"» Закону, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.
Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.
Постачальник "останньої надії" визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постачальник "останньої надії" постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії".
Після закінчення цього строку постачальник "останньої надії" зобов`язаний припинити постачання природного газу споживачу. Постачальник "останньої надії" має право припинити постачання природного газу споживачу до закінчення вищезазначеного строку у разі невиконання цим споживачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості природного газу, який постачається постачальником "останньої надії", відповідно до типового договору постачання постачальником "останньої надії".
Договір між постачальником "останньої надії" та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником "останньої надії", крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператор газорозподільної системи.
З метою забезпечення безперервності постачання природного газу побутовим споживачам оператори газорозподільних систем зобов`язані відповідно до кодексу газотранспортної системи надати постачальнику "останньої надії" інформацію про споживачів, постачання яким розпочав постачальник "останньої надії" (ЕІС-код, прізвище, ім`я, по батькові, поштова адреса об`єкта споживача), а також іншу інформацію, передбачену кодексом газотранспортної системи.
У разі якщо побутовий споживач, що став споживачем постачальника "останньої надії", не змінив постачальника до завершення строку, визначеного частиною другою цієї статті, постачальник такого побутового споживача визначається за результатами конкурсу, умови та порядок проведення якого встановлює Регулятор.
Ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", не повинна обмежувати конкуренцію на ринку природного газу і встановлюється на підставі правил для визначення ціни природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", що затверджуються Регулятором.
Якщо умовами конкурсу на обрання постачальника "останньої надії" визначено вимоги до ціни, яку має застосовувати переможець цього конкурсу як постачальник "останньої надії", але постачальник "останньої надії" з об`єктивних причин не може їх виконати, про що він повідомив Кабінет Міністрів України, ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", визначається ним на підставі інформації щодо оптових цін на ринку природного газу України, за даними провідних аналітичних агентств та біржових торговельних майданчиків, з урахуванням націнки в розмірі 30 відсотків, а також тарифу на послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, та діє до визначення постачальника "останньої надії" за результатами нового конкурсу.
Регулятор затверджує правила для постачальника "останньої надії" і типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" після консультацій з Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.
Постачальник, визначений Кабінетом Міністрів України як постачальник "останньої надії", веде окремий облік господарської діяльності постачальника "останньої надії".
Постачальник "останньої надії" готує та розміщує на своєму веб-сайті щорічний звіт про господарську діяльність постачальника "останньої надії", який має містити інформацію про кількість споживачів постачальника "останньої надії", загальний обсяг поставленого природного газу та середню тривалість постачання.

8.19. Ураховуючи зміст наведених норм Верховний Суд висновує, що законодавець вирізняє спеціальні обов`язки, правила постачання природного газу та постачання природного газу постачальником «останньої надії».

8.20. Аналіз статей 11, 12 та 15 Закону, у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин, свідчить про те, що законодавець безпосередньо не пов`язує покладення на суб`єкта ринку природного газу спеціальних обов`язків з тим, що у такому випадку постачання газу здійснюється у порядку та за правилами, які визначені для постачальника «останньої надії». 

8.21. Відповідно до статті 11 Закону та Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» КМУ постановив затвердити Положення ПСО (постанова від 06.03.2022 №222) [тут і далі у редакції Постанови №222 від 10.09.2022, чинної на момент виникнення спірних відносин], відповідно до якого:

- це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації (пункт 1);
- це Положення покладає такі спеціальні обов`язки:
1) на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" - щодо забезпечення реалізації природного газу за договорами з постачальниками природного газу побутовим споживачам на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення;
2) на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" - щодо продажу природного газу операторам газорозподільних систем на умовах, передбачених пунктом 6 цього Положення;
3) на суб`єкта господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії" (далі - постачальник "останньої надії") - щодо забезпечення постачання природного газу окремим споживачам на умовах, передбачених пунктом 7 цього Положення;
4) на НАК "Нафтогаз України" - щодо забезпечення ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", у тому числі як постачальника "останньої надії", ресурсом природного газу, необхідним для забезпечення виконання спеціальних обов`язків згідно з цим Положенням, на умовах, передбачених пунктом 8 цього Положення;
5) на АТ "Укргазвидобування" і Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" - щодо продажу природного газу, а на HAK "Нафтогаз України" - щодо формування ресурсу природного газу для побутових споживачів і виробників теплової енергії шляхом придбання такого газу на умовах, передбачених пунктом 9 цього Положення (пункт 4);
- до 30.04.2023 (включно) постачальник останньої надії зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави, згідно з переліком, який затверджується центральними органами виконавчої влади відповідно до їх повноважень (далі - перелік споживачів).
Перелік споживачів повинен містити таку інформацію про споживача: найменування, код згідно з ЄДРПОУ, ЕІС-код.
Після затвердження переліку споживачів або внесення до нього змін копія переліку споживачів передається:
• операторам газорозподільних систем - для внесення даних до інформаційної платформи про віднесення споживача до спеціальної категорії споживача;
• постачальнику останньої надії - для забезпечення додаткових обсягів природного газу, необхідного споживачам, внесеним до Реєстру споживачів на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи.
Реєстрація споживача, віднесеного до спеціальної категорії, здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі відомостей про відключення чи ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта в таких випадках:
• відсутність підтвердженої номінації та реномінації діючого постачальника захищеного споживача для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником останньої надії відключення по об`єкту такого захищеного споживача. У такому випадку постачання природного газу здійснюється з дня, наступного за днем включення до Реєстру споживачів постачальника останньої надії;
• відсутність за три дні до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником захищеного споживача в реєстрі іншого постачальника. У такому випадку постачання природного газу здійснюється з дня, наступного за кінцевим днем постачання попереднім постачальником.
Постачання природного газу постачальником останньої надії споживачам згідно з переліком споживачів здійснюється за ціною 32 000 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів газу[пункт 7];
- з 01.05.2022 по 30.04.2023 (включно) НАК «Нафтогаз України» реалізує ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», у тому числі як постачальнику останньої надії, обсяги природного газу, необхідні для забезпечення виконання спеціальних обов`язків, передбачених цим Положенням, за цінами, за якими реалізується природний газ цими товариствами згідно з пунктами 5-7 цього Положення (пункт 8).

8.22. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що з аналізу норм Положення ПСО вбачається, що вони не містять жодних посилань на те, що передання природного газу Товариству відбувається на підставі Типового договору поставки природного газу постачальником «останньої надії». При цьому умови постачання природного газу в рамках виконання спеціальних обов`язків істотно відрізняються від умов постачання природного газу постачальником «останньої надії», визначених статтею 15 Закону.

8.23. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій встановили, що постачання природного газу Товариству (як споживачу) у період з 17.11.2022 до 31.12.2022 відбувалося не за правилами та не у порядку постачання постачальником «останньої надії», а є наслідком виконання спеціальних обов`язків, покладених КМУ, з огляду на віднесення Товариства до Переліку споживачів електричної енергії та природного газу, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності України (дивись пункт 6.4.14 цієї постанови).

8.24. Верховний Суд виходить з того, що в силу приписів Положення ПСО на НАК "Нафтогаз України" покладено спеціальний обов`язок щодо забезпечення ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", у тому числі як постачальника "останньої надії", ресурсом природного газу, необхідним для забезпечення виконання спеціальних обов`язків згідно з Положенням ПСО, на умовах, передбачених пунктом 8 Положення ПСО.

8.25. Верховний Суд наголошує, що відповідно до приписів статті 11 Закону спеціальні обов`язки не можуть покладатися на споживачів. 

8.26. Верховний Суд виходить з того, що аналіз норм дає підстави виснувати, що Положення ПСО передбачає пункт 4, який визначає перелік спеціальних обов`язків, серед них спеціальний обов`язок, визначений підпунктом 4, та не містить відсильних норм до інших нормативно-правових актів, окрім пункту 8 Положення ПСО.

8.27. Суд критично ставиться до доводів скаржника стосовно того, що Положення ПСО визначає для нього виключно період поставки та ціну поставки для окремих категорій споживачів, зокрема відповідача, а в іншій частині застосовуються загальні положення законодавства щодо постачання природного газу постачальником «останньої надії», оскільки, таке тлумачення норм матеріального права є вибірковим і має на меті захист інтересів позивача, виключаючи при цьому мету покладення спеціальних обов`язків, а саме забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, до яких, зокрема, належать: національна безпека, а також безпека постачання природного газу; стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів; захист здоров`я, життя та власності населення та не узгоджується з приписами статті 11 Закону стосовно того, що на споживача не можуть бути покладені спеціальні обов`язки.

8.28. Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з наказом Міністерства енергетики України від 14.11.2022 №385, з метою забезпечення належного функціонування об`єднаної енергетичної системи України та недопущення порушень безпеки постачання природного газу і електричної енергії в умовах воєнного стану затверджено Перелік споживачів електричної енергії та природного газу, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності України. На підставі листа НЕК «Укренерго» від 31.10.2022 №01/47957, листа Донецької облдержадміністрації від 08.11.2022 №0.1/14/1543/0/2-22 до пункту 3 вказаного Переліку внесено Слов`янську ТЕЦ Товариства.

8.29. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, у зв`язку із включенням відповідача до вказаного вище Переліку та відновленням роботи Слов`янської ТЕС у листопаді 2022 року, Товариство автоматично включено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи, що повністю узгоджується з пунктом 7 Постанови ПСО.

8.30. Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що Компанія помилково ототожнює механізм постачання природного газу в рамках спеціальних обов`язків із постачанням газу відповідно до Типового договору. Відповідач отримав природний газ як стратегічне підприємство, включене до спеціального переліку споживачів, затвердженого Міненерго України, а його реєстрація у Реєстрі споживачів останньої надії відбулася автоматично на підставі урядового рішення і не є підтвердженням укладення договору на умовах Типового договору в силу приписів статті 15 Закону.

8.31. Також, Скаржник вказував на необхідність надання висновку також щодо застосування розділу VI Правил постачання та пункт 2 Порядку у правовідносинах з постачання природного газу споживачам, що виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави.

8.32. Так, розділу VI Правил постачання регулює та визначає правила для постачальника "останньої надії", втім, не містить норм, які б свідчили про те, що постачання природного газу в рамках виконання спеціальних обов`язків ототожнюється з постачанням природного газу постачальником «останньої надії».

8.33. Пунктом 2 Порядку, у редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що надання компенсації здійснюється за рахунок державного бюджету.
Розрахунок компенсації проводиться суб`єктом ринку природного газу, що здійснював спеціальні обов`язки.

8.34. Верховний Суд виходить з того, що зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом розгляду у цій справі не були питання компенсації суб`єкту ринку природного газу, на якого були покладені спеціальні обов`язки, а поставлено питання щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат, яке мотивовано Компанією тим, що відповідачем і позивачем як постачальником «останньої надії» укладено типовий договір у силу приписів статті 15 Закону, а тому фактичні підстави позову, визначені позивачем, зводяться до того, що заборгованість виникла, у зв`язку з невиконанням споживачем умов типового договору постачання постачальником «останньої надії».

8.35. Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 такого змісту: « 6.56. У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні».

8.36. Однак, у цьому випадку має місце не помилкове або неправильне посилання на ту чи іншу норму права, а саме вагомим і ключовим є визначення позивачем фактичної підстави позову. 

8.37. Верховний Суд виходить з того, що позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. 

8.37.1. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. 

8.37.2. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19).

8.37.3. Підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. 

8.37.4. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

8.37.5. Верховний Суд зазначає, що фактичні підстави позову суд не має право змінювати з власної ініціативи з огляду на приписи статей 2, 14 ГПК України, які зокрема, регламентують завдання та основні засади господарського судочинства та принцип диспозитивності.

8.38. Стосовно доводів скаржника про те, що Закон в імперативному порядку визначає, що постачання природного газу здійснюється виключно на підставі договору, а постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, який затверджений Регулятором (у цьому випадку постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501), слід зазначити таке.

8.39. Верховний Суд зазначає, що ні стаття 11 Закону, ані Положення ПСО, які є спеціальними нормами для розгляду спірних правовідносин у цій справі за встановленими у ній обставинами, у випадку покладення та виконання спеціальних обов`язків, не містять приписів які б визначали, що споживач отримує природний газ саме на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».

8.40. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.

8.41. Втім, згідно із частиною третьою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

8.42. Таким чином, правовідносини між сторонами у цій справі, виникли не на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а регламентуються Положенням ПСО з урахуванням, зокрема, статті 11 Закону.

8.43. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

8.44. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, ураховуючи, у тому числі фактичні підстави позову, які визначає саме позивач, до переоцінки яких (доказів) в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки, встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.45. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.46. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.47. Верховний Суд в силу імперативних положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.48. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.49. Отже, підстава касаційного оскарження, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог відсутні.

8.50. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві Товариства на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище висновками Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.51. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.52. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.53. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати
10.1. Судовий збір сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу позивача залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 20.01.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 у справі №905/998/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                Т. Малашенкова

Суддя                                                                                І. Бенедисюк

Суддя                                                                                А. Ємець