ПОСТАНОВА                                            
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                                   
 
30 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 307/1952/21
провадження № 61-5750св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец Марина Юріївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 2023 року у складі судді Стецюк М. Д. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Мацунича М. В., Фазикош Г. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «Брайт Інвестмент») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області (далі - приватний нотаріус) Крец М. Ю., про визнання договорів купівлі-продажу, дарування недійсними, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення записів про іпотеку.
 
Позов мотивований тим, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів від 22 травня 
2020 року № UA-ЕА-2020-05-12-000017-b між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») 
і Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп») укладено договір 
№ GL48П718070_blаnк про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів і фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором 
(з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) від 15 лютого 2008 року № 2008/840-МК/09, укладеним між ОСОБА_3 і ПАТ КБ «Надра», та договорами забезпечення.
 
30 вересня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» і ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір № GL48N718070_blаnк_01 про відступлення прав вимоги, згідно з яким ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів і фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) від 15 лютого 2008 року 
№ 2008/840-МК/09, укладеним між ОСОБА_3 і ВАТ КБ «Надра», 
та договорами забезпечення.
 
Відповідно до умов договору іпотеки від 15 лютого 2008 року ОСОБА_3 передала в іпотеку вбудоване приміщення на 
АДРЕСА_1 .
 
З інформаційної довідки позивачу стало відомо, що на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у справі 
№ 372/3082/15-ц припинено обтяження на предмет іпотеки. У подальшому боржник здійснив відчуження нерухомого майна на користь інших осіб.
 
31 березня 2016 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1 на АДРЕСА_1 , посвідчений приватними нотаріусом Крец М. Ю., зареєстрований за номером 2664. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29048263 від 31 березня 2016 року, номер запису про право власності 13970336.
 
Цього ж дня між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір дарування нежитлового приміщення № 1 на вул. Незалежності, 16 в м. Тячеві, посвідчений приватним нотаріусом Крец М. Ю., зареєстрований за номером 2674. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29179506 від 31 березня 2016 року, номер запису про право власності 14093525.
 
27 квітня 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1 на АДРЕСА_1 , посвідчений приватними нотаріусом Крец М. Ю., зареєстрований за номером 3115. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57896469 від 27 квітня 2021 року, номер запису про право власності 29499178.
 
Позивач вказував, що оскільки предметом розгляду справи, щодо якої було ухвалено рішення апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року, 
є земельна ділянка, а ОСОБА_3 не була стороною у справі, то державний реєстратор безпідставно припинив обтяження на предмет іпотеки, що дало змогу боржнику здійснити відчуження предмета іпотеки на користь третіх осіб.
 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 
2018 року у справі № 826/5865/17 визнано протиправними дії державного реєстратора Горщака М. В. про прийняття рішення від 30 березня 2016 року 
№ 29003589 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запису про припинення (скасування) іпотеки, вилучення запису 
з державного реєстру іпотек та звільнення з-під обтяження майна 
ОСОБА_5 , а саме - нежитлового приміщення на 
АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки.
 
ОСОБА_3 , знаючи про рішення суду про стягнення з неї кредитної заборгованості та про договір іпотеки, без згоди іпотекодержателя здійснила відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки та на яке могло бути звернено стягнення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», діяла на шкоду кредитору з метою уникнення виконання кредитних зобов`язань.
 
Ураховуючи наведене, ТОВ «Брайт Інвестмент» просило:
 
- скасувати державну реєстрацію припинення обтяження від 30 березня 
2016 року, здійснену ОСОБА_6 , індексний номер рішення 29025259, запис внесений на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 
17 грудня 2015 року, ухваленого у справі № 372/3082/15-ц щодо нежитлового приміщення № 1 на АДРЕСА_1 ;
 
- поновити в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки, реєстровий номер 829, виданий 15 лютого 
2008 року приватним нотаріусом Гощар А. М., та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження, підстава обтяження - договір іпотеки, реєстровий номер 830, виданий 15 лютого 
2008 року приватним нотаріусом Гундою А. М. щодо нежитлового приміщення № 1 на АДРЕСА_1 ;
 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , щодо нежитлового приміщення 
№ 1 на АДРЕСА_1 , та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № 1, індексний номер рішення 29048263 від 31 березня 2016 року, скасувавши запис про державну реєстрацію права власності 13970336, припинивши право власні ОСОБА_2 на вказане нежитлове приміщення;
 
- визнати недійсним договір дарування від 31 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , щодо нежитлового приміщення № 1 на 
АДРЕСА_1 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за 
ОСОБА_1 на нежитлове приміщення № 1, індексний номер рішення 29179506 від 31 березня 2016 року, скасувавши запис про державну реєстрацію права власності/довірчої власності 14093525, припинивши право власності ОСОБА_1 на вказане нежитлове приміщення;
 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 квітня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , щодо нежитлового приміщення № 1 на АДРЕСА_1 , та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на нежитлове приміщення № 1, індексний номер рішення 57896469 від 27 квітня 2021 року, скасувавши запис про державну реєстрацію права власності/довірчої власності 24949178, припинивши право власності 
ОСОБА_4 на вказане нежитлове приміщення.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 
2023 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 червня 2021 року, в частині заборони державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав, 
а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна - нежитлового приміщення № 1 на АДРЕСА_1 .
 
Вирішено питання про судові витрати.
 
Рішення суду мотивоване тим, що позивач обрав неефективний спосіб захисту свого права, тоді як ефективним способом захисту в цьому випадку є вимога про визнання за позивачем права іпотекодержателя, під час вирішення якої позивач не позбавлений права доводити і недобросовісність останнього набувача предмета іпотеки.
 
Додатковим рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 
27 лютого 2023 року стягнено з ТОВ «Брайт Інвестмент» на користь 
ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.
 
Врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості таких дій у справі, витраченого часу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь 
ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Брайт Інвестмент» задоволено частково.
 
Рішення Тячівського районного суду від 01 лютого 2023 року змінено 
в частині правового обґрунтування, в іншій частині рішення Тячівського районного суду від 01 лютого 2023 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підставою звернення із позовом до суду є не захист прав іпотекодержателя, а оскарження правочинів, учинених на шкоду кредитора, тобто фраудаторних. Проте позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що оспорювані правочини було укладено відповідачами на шкоду кредитору 
з метою уникнення виконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема через те, що позивач не є іпотекодержателем майна, відчуженого згідно 
з оспорюваними правочинами, та не довів неможливості виконати рішення суду про стягнення кредитної заборгованості іншим чином, а не за рахунок іпотечного майна. У зв?язку з відмовою у позові по суті апеляційний суд питання щодо позовної давності не вирішував.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
19 квітня 2024 року ТОВ «Брайт Інвестмент» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 лютого 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2024 року й ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що спірне нерухоме майно залишилось 
в родині, що підтверджує той факт, що у діях сторін спірних правочинів не було спрямованості на встановлення, припинення або іншу зміну цивільних правовідносин. Вказує, що на підставі неправомірних дій ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що на її майно буде звернено стягнення, та враховуючи, що на момент вчинення дій щодо відчуження майна було відкрито виконавче провадження щодо стягнення кредитної заборгованості в примусовому порядку, відчужила спірне майно на користь ОСОБА_2 . Доводи позивача щодо фраудаторності правочинів, що є підставою звернення до суду з цим позовом, суди повністю проігнорували. Заявник звертає увагу на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права щодо застосування позовної давності.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Інші аргументи учасників справи
 
04 липня 2024 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 
01 лютого 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 
12 березня 2024 року - без змін.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тячівського районного суду Закарпатської області.
 
26 червня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
15 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2008/840-МК/09, згідно з яким банк надав ОСОБА_3 кошти в сумі 80 000,00 дол. США строком до 13 лютого 2015 року включно, зі сплатою за користування кредитом 14,4 % річних.
 
Згідно з договором іпотеки від 15 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Гундою А. М. та зареєстрованим у реєстрі за № 829, ОСОБА_3 передала в іпотеку вбудоване приміщення АДРЕСА_1 , яке належить їй в цілій частині на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2004 року, зареєстровано в Тячівському міському бюро технічної інвентаризації за № 54 у реєстраційній книзі 1 нжф.
 
15 лютого 2008 року приватний нотаріус Гунда А. М. наклав заборону на відчуження зазначеного в договорі предмета іпотеки до припинення договору іпотеки, та зареєстровано в реєстрі за № 830.
 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 
2012 року у справі № 2-2005/11 стягнено солідарно із ОСОБА_3 
і ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 688 466,52 грн та судові витрати зі сплати судового збору 
в розмірі 2 823,00 грн.
 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 
2015 року у справі № 307/4510/14-ц стягнено із ОСОБА_3 на користь 
ПАТ КБ «Надра» 48 882,01 дол. США, що за курсом НБУ становить 
733 617,88 грн, заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 
2008 року № 2008/840-МК/09 та 3 654,00 грн сплаченого судового збору.
 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31 травня 2021 року № 259120386 за ОСОБА_3 06 жовтня 2008 року на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 
2004 року у справі № 2-2475/2004 зареєстровано право власності на нежиле вбудоване приміщення АДРЕСА_1 .
 
За договором № GL48N71807005_blan, укладеним 05 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» і ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» про відступлення права вимоги, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором 
від 15 лютого 2008 року № 2008/840-МК/09.
 
Згідно з договором від 30 вересня 2020 року № GL48N718070_blan_01 про відступлення прав вимоги ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» відступило право вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, зокрема за кредитним договором від 15 лютого 
2008 року № 2008/840-МК/09.
 
Відповідно до додаткової угоди від 28 грудня 2020 року до договору від 
30 вересня 2020 року № GL48N718070_blan_01 про відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» і ТОВ «Брайт Інвестмент», сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 4 вказаного договору у такій редакції: «за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до вказаного договору новий кредитор сплачує первинному кредитору грошові кошти у сумі 4 909 090,00 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором первинному кредитору у повному обсязі протягом 180 календарних днів 
з моменту набуття чинності вказаним договором відповідно до пункту 14 цього договору. Інші умови договору залишаються без змін».
 
Згідно з додатковою угодою від 25 березня 2021 року № 1 до договору від 
30 вересня 2020 року № GL48N718070_blan_01 про відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» і ТОВ «Брайт Інвестмент», сторони дійшли взаємної згоди викласти пункт 4 вказаного договору в такій редакції: «за відступлення прав вимоги за основними договорами відповідно до вказаного договору новий кредитор сплачує первинному кредитору грошові кошти у сумі 4 909 090,00 грн. Ціна договору сплачується новим кредитором первинному кредитору у повному обсязі протягом 360 календарних днів 
з моменту набуття чинності вказаним договором, відповідно до пункту 14 цього договору. Інші умови договору залишаються без змін».
 
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 
16 вересня 2021 року № 275086444 відомо, що згідно з рішенням державного реєстратора Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області Горщака М. В. від 30 березня 2016 року № 29025259 на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у справі 
№ 372/3082/15-ц припинено обтяження: заборона на нерухоме майно, а саме на вбудоване приміщення АДРЕСА_2 , яке було накладене на підставі договору іпотеки від 15 лютого 2008 року, виданого ОСОБА_9 , особа, майно/права якої обтяжуються, - ОСОБА_3 .
 
Із відповіді Обухівського районного суду Київської області від 01 лютого 
2021 року № 372/3082/20/1842/21 відомо, що в провадженні Обухівського районного суду Київської області перебувала справа № 372/3082/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. Рішенням апеляційного суду Київської області від 
17 грудня 2015 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2015 року 
в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зняття арешту із земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Знято арешт із земельної ділянки площею 0,3000 га, яка розташована на території 
АДРЕСА_3 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3223187700:10:016:0075, який накладений відповідно до постанов відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21 грудня 2010 року та від 12 листопада 
2010 року, виконавче провадження № 21381431. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 вересня 
2018 року у справі № 826/5865/17 адміністративний позов уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. до Міністерства юстиції України, державного реєстратора Горщака М. В. про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії при прийнятті рішення, а також визнано неправомірним і скасовано рішення державного реєстратора Горщака М. В. від 30 березня 2016 року № 29003589 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення/скасування іпотеки, вилучення запису з Державного реєстру іпотек та звільнення з-під обтяження майна ОСОБА_5 , а саме: нежитлового приміщення 
АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки.
 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 
16 вересня 2021 року № 275086444 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2664 від 31 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Крец М. Ю., право власності на спірне приміщення перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 
 
31 березня 2016 року на підставі договору дарування серія та номер 2674 від 
31 березня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Крец М. Ю., право власності на спірне приміщення перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 
 
27 квітня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 3115 від 27 квітня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Крец М. Ю., право власності на спірне приміщення перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_4 .
 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2018 року у справі № 307/1392/17 в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» 
в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладі фізичних осіб ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення 
АДРЕСА_2 відмовлено з посиланням на те, що доказів того, що власником майна, зазначеного в договорі іпотеки, є ОСОБА_1 , немає.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Результат аналізу змісту позовної заяви свідчить про те, що, звернувшись до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що іпотеку державний реєстратор припинив незаконно, оскільки існує кредитний борг, який забезпечений іпотекою. Позивач вказував, що за обставин цієї справи застосування наслідків недійсності правочину (договору купівлі-продажу, дарування), з урахуванням реєстрації припинення іпотеки та обтяження, не можуть відновити право чи інтерес кредитора.
 
Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що підставою звернення із позовом до суду є не захист прав іпотекодержателя, а оскарження правочинів, учинених на шкоду кредитора, тобто фраудаторних, 
є неправильним.
 
Верховний Суд надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у цьому спорі, 
у межах вимог і доводів позовної заяви, враховує таке.
 
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
 
Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
 
У статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
 
Такий захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися 
з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі 
№ 338/180/17).
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається 
у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
 
Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
 
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. 
 
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
 
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
 
Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики 
у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження 
№ 12-44гс20) конкретизувала висновки, викладені у певних постановах Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Верховного Суду. Конкретизація висновків полягала, зокрема, у такому:
 
- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;
 
- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;
 
- під час вирішення таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.
 
Також у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки щодо належного способу захисту прав:
 
«9.8. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.
 
9.9. Як зазначено (див. розділ 7 постанови Великої Палати Верховного Суду), при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.
 
9.10. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.
 
Правомірному та ефективному способу захисту ПАТ «Укрсоцбанк» відповідало б звернення банку з вимогою про визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна - спірної земельної ділянки, а не звернення до державного реєстратора у позасудовому порядку з вимогами щодо відновлення запису про іпотеку».
 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі 
№ 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі 
№ 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).
 
Встановивши, що позовні вимоги ТОВ «Брайт Інвестмент» про визнання договорів купівлі-продажу, дарування недійсними, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, поновлення записів про іпотеку є неефективним способом захисту порушених прав позивача як іпотекодержателя, вимог про визнання права іпотекодержателя банк не заявляв, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову 
в задоволенні позову у зв?язку з обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови в позові, 
а оспорення підстав набуття іншими особами права на предмет іпотеки не відновить порушене право позивача.
 
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд наведеного не врахував, не звернув уваги на зміст і підстави заявлених вимог, у зв?язку 
з чим необґрунтовано змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.
 
Оскільки суд апеляційної інстанції змінив законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яке відповідало вимогам закону, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково 
і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Оскільки постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» задовольнити частково.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 березня 2024 року скасувати, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 
01 лютого 2023 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська      	
Судді: 	А. Ю. Зайцев      	
 	Є. В. Коротенко      	
 	В. М. Коротун      	
 	М. Ю. Тітов