Справа № 133/1806/24 
Провадження № 33/801/567/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2025 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Войтка Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, подану від імені ОСОБА_1 , на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Вирішено питання про стягнення судового збору.
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням,  ОСОБА_1 16.06.2024 о 06 год. 35 хв. на а/д Н-02 Кременець – Біла Церква – Ржищів – Канів – Софіївка, 237 км., керував т/з «Ваз 21213», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер 6820», на місці зупинки, результат позитивний – 0,55 % проміле, чим порушив п. 2.9.а ПДР.
Дії ОСОБА_1 посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 – адвокат Олянюк В. Л. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову необґрунтованою, невідповідною матеріалам справи та вимогам закону, а також прийнятою із значним порушенням процесуальних норм, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник вказує на те, що суд першої інстанції допустив неповноту проведеного судового розгляду, при винесені вказаної постанови порушив право на справедливий судовий захист, а також порушив принципи верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, недостатньо аргументовано мотивував своє рішення, ухвалив його на припущеннях, а також допустив неправильність при застосуванні норм права.
Зауважує, що в оскаржуваній постанові місцевим судом робиться узагальнений висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом із тим, судом першої інстанції не здійснено всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
На переконання сторони захисту, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі. Однак ОСОБА_1 заперечує факт керування транспортним засобом у вказаний у протоколі час та місці.
Зокрема зазначає, що на підтвердження винуватості ОСОБА_1 до суду надано протокол про адміністративне правопорушення, диск з відеозаписом, рапорт та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Звертає увагу, що на відеозаписі, зафіксовано припаркований автомобіль поблизу якого знаходиться ОСОБА_1 та перебіг спілкування останнього з працівником поліції.
Будь-яких інших подій, як то керування транспортним засобом, зупинення авто з повідомленням водію про причини зупинки, складання протоколу про адміністративне правопорушення на доданому до справи диску не відображено. Фактично на відеозаписі зафіксовано автомобіль, що стоїть, та розмову з особою, яка знаходилась поряд з транспортним засобом. Захисник вважає, що зафіксовані на відеозаписі події не узгоджуються з обставинами, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Також вказує, що суд першої інстанції послався на рапорт працівника поліції, як доказ винуватості ОСОБА_1 . Однак рапорт на ім`я командира батальйону патрульної поліції Ю. Осадчука, не може бути прийнятим до уваги, оскільки він не містить реквізитів, які б давали можливість суду оцінювати його з точки зору належності та допустимості, як доказу у справі, зокрема, рапорт не містить резолюції посадової особи, до відома якої доводилась інформація, що значиться в ньому та не містить інформації щодо того, яким чином необхідно розпорядитись вказаним документом, а тому не уповноважує ініціатора його складення розцінювати його як доказ у справі та приєднувати в такій якості до матеріалів справи. Вважає, що вказаний рапорт виражає лише думку особи, яка його склала, оскільки особа, яка має право розпоряджатися цією інформацією, свою думку з приводу цього не висловила.
Звертає увагу, що з матеріалів справи убачається, що розгляд справи відносно ОСОБА_1 призначався на 22 квітня 2025 року о 10.30 год. Однак на призначену дату та під час розгляду справи відбулась повітряна тривога, що унеможливило слухання цієї справи, у зв`язку із чим, адвокатом Олянюком В. Л., було подано клопотання про відкладення розгляду справи. 
Така відмова у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи під час повітряної тривоги порушує право на справедливий і публічний розгляд справи гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому вважає, що попереднє відкладення розгляду справи не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи під час повітряної тривоги, оскільки кожен випадок повітряної тривоги є окремою надзвичайною обставиною.
При прийнятті остаточного рішення просить взяти до уваги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , за посадою – водій-слюсар ремонтно-механічної майстерні МРМ ремонтного взводу озброєння ремонтно-технічної роти 1 ремонтно-відновлювального батальйону.
Тому вважає, що позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 призведе до неможливості виконання ним свого конституційного обов`язку, неможливості виконання бойових завдань за військовою спеціалізацією, що з урахуванням існуючої на теперішній момент важкої воєнної ситуації, активних агресивних дій військ рф на території України може призвести до погіршення обороноздатності країни.
Одночасно в апеляційній скарзі адвокатом заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки оскаржувана постанова була оприлюднена в ЄДРСР – 12.05.2025 (до електронного суду доставлено 11.05.2025), то останнім днем подання апеляційної скарги є 20.05.2025. У зв`язку з вищевказаними обставинами апеляційну скаргу подано адвокатом 20.05.2025 через систему «Електронний суд». 
Вирішуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід зазначити таке.
Згідно з статтею 289 КпАП України апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Ураховуючи обґрунтування клопотання в частині пропущення строку на апеляційне оскарження судового рішення, наявну в матеріалах справи довідку про доставку копії постанови суду до електронного кабінету адвоката Олянюка В. Л., причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними та поновити заявнику строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року.
Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Олянюк В. Л. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах викладених в ній, просив задовольнити скаргу.
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Розглядаючи справу в межах апеляційних вимог, апеляційний суд має перевірити питання про те, чи порушив суд першої інстанції право на захист  ОСОБА_1  розглянувши справу без участі останнього.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом статті 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями статті 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Так, з матеріалів справи встановлено, що в судове засідання 22.04.2025 о 10:30 год. ОСОБА_1 не з`явився.
Захисник – адвокат Олянюк В. Л. в судове засідання також не з`явився, подав до суду ряд клопотань, а саме: клопотання щодо направлення справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 для належного оформлення до УПП у Вінницькій області ДПП; клопотання про витребування з УПП у Вінницькій області ДПП доказів; клопотання про відкладення розгляду справи.
Скаржник посилався на те, що на призначену дату та під час розгляду справи відбулась повітряна тривога, що унеможливило слухання цієї справи, у зв`язку із чим, адвокатом Олянюком В. Л., було подано клопотання про відкладення розгляду справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, брати участь у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,  відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено статтею 268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Апеляційний суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
В мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначено, що заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, захисник вказав, що на території Вінницької та Житомирської області триває повітряна тривога, тому справу необхідно відкласти.
До таких доводів захисника суд першої інстанції поставився критично, оскільки розгляд справи за клопотанням захисника вже відкладався 14.08.2024. Напередодні судового засідання захисник заявляв клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобі, яке судом було задоволено. Однак після закінчення тривоги, яка тривала 20 хвилин, на зв`язок не вийшов, хоча повітряна тривога вже була відсутня, тому місцевий суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.
Разом з тим, як зазначає апелянт, під час повітряної тривоги ні ОСОБА_1 , ні захисник – адвокат Олянюк В. Л. не мали змоги прибути до суду, у зв`язку з чим просять постанову суду першої інстанції скасувати, як незаконну.
Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 (справа№ 910/2116/21) зауважив, що при розв`язанні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал «повітряна тривога» суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.
При цьому обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин.
За офіційними повідомлення Повітряних сил Збройних сил України 22 квітня 2025 року повітряна тривога у Вінницькій області оголошувалася один раз: з 10:30 до 10:50 год.
Зазначене підтверджує посилання апелянта на те, що судове засідання, призначене на 10:30 год цього дня не відбулося в зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, хоча він з`явився на призначені дату й час до суду.
За умов неможливості проведення судового засідання, воно не було відкладене, а особа, яка притягується до адміністративної відповідальності не була повідомлена про дату, час і місце наступного судового засідання, що безумовно є порушенням її права на доступ до суду.
За таких підстав доводи апеляційної скарги у цій частині є слушними, а тому постанова суду підлягає скасуванню.
Так, заявляючи клопотання про направлення справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 для належного оформлення до УПП у Вінницькій області ДПП захисник вказав, що ні в протоколі, ні в долучених до нього документах не конкретизовано місце вчинення адміністративного правопорушення, що є перешкодою для прийняття до провадження та розгляду по суті даної справи Козятинським міськрайонним судом Вінницької області, адже відсутні будь які відомості на підтвердження обставини, що справа підсудна саме цьому суду, та відсутні будь-які відомості, що порушення вчинено у межах Козятинської громади Хмільницького району Вінницької області, що є перешкодою для повного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи судом.
Апеляційний суд дослідивши вказане вище клопотання вважає, що воно задоволенню не підлягає, оскільки у протоколі вказано місце вчинення адміністративного правопорушення, це 237 км. автодороги Н-02 «Кременець - Біла Церква – Ржищів - Канів – Софіївка», отже вказана справа підсудна Козятинському міськрайонному суду Вінницької області.
Заявляючи клопотання про витребування доказів захисник просив витребувати з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції інформацію та документи, щодо приладу вимірювання алкоголю «Drager 6820 № ARHK - 0526», за допомогою якого було проведено огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а саме: належним чином завірену копію Сертифікату відповідності Газоаналізатора «Drager 6820 № ARHK 0526», виданий офіційним сервісним центром уповноваженого представника виробника концерну Drager Safety AG & Co. KGaA, (Німеччина) в Україні; належним чином засвідчену копію сервісно-гарантійної книжки до газоаналізатора «Drager 6820 № ARHK-0526», включаючи, дані щодо проведення останніх операцій «Сервісне технічне обслуговування», «Градуювання» та «Повірка»; інформацію, щодо мундштука, який 16 червня 2024 року використовувався разом з газоаналізатором «Drager 6820 № ARHK - 0526» під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , а також докази, які підтверджують законність використання цього технічного засобу (мундштука) при проведенні огляду ОСОБА_1 .
Вирішуючи заявлене клопотання, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Частиною першою статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема такі питання чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
За вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Метою витребування доказів є їх отримання та дослідження судом для встановлення обставин, визначених статтею 280 КУпАП.
Захисником Олянюком В. Л. не вказано, що перешкоджало йому самостійно витребувати інформацію, а також ним не наведено даних, які саме обставини бажає підтвердити або спростувати сторона захисту такими документами.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, у зв`язку з його необґрунтованістю.
З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з пунктом 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пункт 2.5 ПДР України, зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За правилами частини другої статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Частиною третьою цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).
Пунктами 1, 3 частини першої статті 23 Закону України «Про національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, вина останнього доведена наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а його дії за частиною першою статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.
До таких висновків суд дійшов дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №883162 від 16.06.2024, який складений у відповідності до вимог закону; роздруківку приладу Драгер «Alcotest 6820» з результатом тесту 0,55 %; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних засобів від 16.06.2024, який містить підпис ОСОБА_1 про згоду з результатами огляду; направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 16.06.2024; рапорт поліцейського від 16.06.2024 та відеозапис з бодікамер поліцейських.
Докази в сукупності узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейськими за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції).
За результатами огляду ОСОБА_1 , проведеного за допомогою приладу Драгер «Alcotest 6820» на місці зупинки, виявлено вміст алкоголю 0.55 %, тобто перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування скаржника в стані алкогольного сп`яніння.
З даним оглядом скаржник був ознайомлений та поставив свій підпис на роздруківці.
Огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Драгер «Alcotest 6820» проводився за згодою ОСОБА_1 , який мав можливість, у разі незгоди з використання вказаного приладу пройти такий огляд в медичному закладі.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не погодився із результатами огляду, був тверезий, оскільки в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів (а. с. 6) ОСОБА_1 зазначив про свою згоду з результатами огляду. Крім того, у досліджуваному судом відеозаписі останній не висловлював такої незгоди. До того ж при ознайомлені з протоколом про адміністративне правопорушення йому була надана можливість викласти свої пояснення та зауваження за результатами огляду в графі для пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проте такими правами він не скористався.
Спосіб, у який було встановлено алкогольне сп`яніння скаржника, не суперечить вимогам закону.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаного проходження огляду, фальсифікації матеріали справи не містять та правопорушником надано не було.
Протокол про адміністративне правопорушення не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому правильно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.
Належних та допустимих доказів в підтвердження неправомірності в діях працівників поліції, ОСОБА_1 не надав до суду першої інстанції, і до апеляційного суду.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог статті 266 КУпАП та Інструкції.
Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, працівниками поліції не надано, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції, захисник вказує на те, що транспортним засобом ОСОБА_1 не керував, фактично на відеозаписі зафіксовано автомобіль, що стоїть, та розмову з особою, яка знаходилася поряд з транспортним засобом. 
Такі твердження апеляційний суд оцінює критично, зважаючи, що вони спростовуються долученим у справі відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейських, яким зафіксовано хронологію подій 16 червня 2024 року за участю ОСОБА_1 , з якого убачається, що автомобіль під його керуванням був зупинений на а/д Н-02 Кременець – Біла Церква – Ржищів – Канів – Софіївка, 237 км. На запитання поліцейського, куди він їде, ОСОБА_1 відповів, що їде з відпустки в м. Житомир.
Крім того, згідно відеозапису з місця події вбачається, що ОСОБА_1 після його зупинки працівниками поліції на автодорозі, не заперечував факту керування та вживання алкоголю напередодні поїздки, просив працівників поліції на місці вирішити все (тобто уникнути відповідальності), на що йому було повідомлено про ведення відеофіксації. При цьому він самостійно вказав у телефонній розмові з невідомою особою, що був зупинений поліцейськими.
Долучений відеозапис є чітким, змістовним та таким, що повністю відтворює хронологію подій, що відбувалися за участю правопорушника, та які мають значення для розгляду справи про адміністративне правопорушення. Процесуальний закон не передбачає ані необхідності фіксування відеозаписом тих обставин, які виходять за межі предмету доказування у справі, ані необхідності додання такого відеозапису до протоколу про адміністративне правопорушення.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.
Отже досліджені докази в сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. 
Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, згідно зі статтею 251 КУпАП він є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Доказів, які б підтверджували невинуватість скаржника матеріали справи не містять.
Даючи оцінку доказам по справі суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про визнання винуватим ОСОБА_1 , так як керуючи автомобілем водій не повинен перебувати в стані алкогольного сп`яніння, оскільки для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі, що передбачено Правилами дорожнього руху України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).
Відповідно до пункту 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Таким чином, суд дійшов до висновку про порушення ОСОБА_1 зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення вимог ПДР, а саме п. 2.9 (а), що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно статті 17 КУпАП, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.
Відповідно до статті 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.
Відповідно до статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, у справі не встановлено.
Враховуючи характер скоєного, особу правопорушника, матеріали справи, суддя дійшов висновку, що на правопорушника має бути накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП, пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з правопорушника, на якого накладено адміністративне стягнення, судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року.
Клопотання адвоката Олянюка Віталія Леонідовича про витребування доказів залишити без задоволення.
Клопотання адвоката Олянюка Віталія Леонідовича про направлення справи для належного доопрацювання залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката Олянюка Віталія Леонідовича, подану від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко