РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/24423/24
Провадження № 22-ц/4815/413/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В.,Шимківа С.С., 
секретар судового засідання: Маринич В.В. 

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка О.О. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2025 року, постановлену в складі судді Левчука О.В., повний текст складено 16.01.2025 року, у справі № 569/24423/24,

в с т а н о в и в :
16 грудня 2024 року  ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
  Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав. 
       Ухвала суду мотивована тим, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав. Після набрання рішенням законної сили, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав минуло лише 11 днів, а тому у відкритті провадження у даній справі слід відмовити.
Не погодившись із ухвалою суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.
Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним.
Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.
Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту першого статті 6 Конвенції.
Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Із матеріалів справи вбачається, що  рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.09.2024 у справі №569/21975/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовлено, попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та попереджено, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків він може бути позбавлений батьківських прав відносно дітей.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 05.12.2024 у справі №569/21975/24, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 вересня 2024 року - без змін.
Отже рішення набрало законної сили 05.12.2024 року. Із повторною позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду 16 грудня 2024 року.       
Відповідно до п.2 ч.1ст. 186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Згідно наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Отже, не можна вважати, що між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і позови повністю збігаються за матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Такі висновки міститься у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 372/2230/17-ц.
Звертаючись до суду у справі №569/21975/23, позивач обґрунтовувала позовні вимоги тим, що після розірвання шлюбу 12 жовтня 2016 року, відповідач взагалі самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо участі у вихованні дітей. Відповідач не відвідував батьківських зборів дітей по місцю навчання, не цікавився досягненнями дітей у навчанні чи наявності у дітей талантів які слід розвивати. Не відвідував важливих для дітей заходів по місцю навчання згідно шкільної програми. Не цікався станом здоров`я дітей, та ігнорував навіть ті періоди, коли діти хворіли та потребували матеріальної підтримки для своєчасного медичного обстеження, лікування чи оздоровлення.
Разом з тим, обґрунтовуючи позов у справі №569/24423/24, із зазначення обставин, які є аналогічними обставинам у справі №569/21975/23  вказує, що після розгляду справи відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками незважаючи на попередження суду про необхідність змінити ставлення до виховання дочок.
Тобто, позивачкою підстави позову доповнено новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що є зміною підстави позову.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, заявлені у справі, що переглядається, обґрунтовані обставинами, які тривали після набрання чинності рішень у справі №569/21975/23, а саме невиконання батьківських обов`язків відповідачем після ухвалення згаданого рішення, тому є новими підставами позову та є відмінними від наведених у позові, що вже був розглянутий судом.
Оскільки підстави позовів у справі, яка переглядається, та у справі №569/21975/23 не є тотожними, відсутні передбачені пунктом 2 частиною 1 статті 186 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у справі.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини 1 статті 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
Оскільки суд першої інстанції виніс ухвалу з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, передчасно повернув заяву, тому відповідно пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка О.О. задовольнити.
Ухвалу  Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції..
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 29 травня 2025 року.

Головуючий :    Гордійчук С.О.

Судді :  Боймиструк С.В.

Шимків С.С.