ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2025 р.           Справа№ 910/18524/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Хрипуна О.О. 
 
при секретарі судового засідання  Цікра А.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 07.04.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 (повний текст складено та підписано 01.11.2024)
у справі №910/18524/21 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -     ОСОБА_1 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020"
про стягнення 756 259,00 грн,-
                                       
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус" про стягнення 756259,00 грн. збитків.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" на підставі договору добровільного страхування майна №011118/2001/000001 від 01.11.2020 внаслідок настання страхової події - залиття приміщень за адресою АДРЕСА_1 було виплачено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020" страхове відшкодування у загальному розмірі 756259,00 грн, а тому позивачем відповідно до положень   ст.27 Закону України "Про страхування"   та   ст.993 Цивільного кодексу України   отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Позивач вказує, що причиною залиття була аварія на трубопроводі холодної води, а саме: вихід з ладу крану, що розташований на відгалуженні від стояка на системі холодного водопостачання в межах нежитлового приміщення №156 будинку 32В по вул.Глибочицькій в м.Києві (власником якого є ОСОБА_1 ). А відповідно до договору №3323 1562 від 01.04.2017 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Візард Діджитал" (споживач), відповідальність за належний стан відповідної ділянки трубопроводу несе саме відповідач як балансоутримувач будинку.
У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує. Серед іншого, посилаючись на Порядок обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затверджений   наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219, відповідач стверджує, що межа відповідальності управителя та споживача за утримання мереж проходить по запірній арматурі (яка не належить до внутрішньобудикової системи) на відгалуженні від стояка у межах приміщення.
          За твердженням відповідача, кран, вихід з ладу якого призвів до витоку води та завдання матеріальної шкоди, знаходиться в приміщенні офісу №156 у будинку  по АДРЕСА_1 , є власністю ОСОБА_1. та не належить до зони відповідальності відповідача, як управителя.
13.12.2021 від третьої особи - ОСОБА_1. надійшли пояснення по справі, в яких третя особа позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 у справі №910/18524/21 призначалась судова експертиза, проведення якої доручалось Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експертизи поставлено такі питання: 
яка причина залиття нежитлових приміщень №№200, 201, 203, 205 за адресою: м.Київ, вул. Глибочицька, 32-В, що сталося 16.02.2021?; 
чи знаходиться мережа водопостачання, на якій сталася аварія, внаслідок якої 16.02.2021 відбулося залиття нежитлових приміщень №№200, 201, 203, 205 за адресою: м.Київ, вул. Глибочицька, 32-В, в зоні відповідальності (обслуговування) управителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус" відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого   наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219, та договору №3323 1562 від 01.04.2017 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг?; 
який розмір матеріальної шкоди, заподіяної Товариству з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020" внаслідок пошкодження/знищення майна при залитті нежитлових приміщень №№200, 201, 203, 205 за адресою: м.Київ, вул.Глибочицька, 32-В, що сталося 16.02.2021?

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/18524/21 в позові відмовлено повністю.
Судові витрати залишено за позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 24.11.2024 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
Відповідач (як виконавець за договором №3323 1562 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг від 01.04.2017), є відповідальним за завдання та відшкодування збитків.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав необґрунтованості.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Хрипун О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18524/21.
Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/18524/21.
05.12.2024 матеріали справи №910/18524/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстави пропуску строку на апеляційне оскарження та без подання клопотання про його поновлення та неподання доказів надіслання копії апеляційної скарги до електронного кабінету відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус" в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.
19.12.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 18.12.2024) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено квитанцію №2289603 від 18.12.2024 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус" в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.
Крім того, 19.12.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 18.12.2024) представником апелянта подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що оскаржуване рішення прийнято 12.09.2024, повний текст складено та підписано 01.11.2024, а отримано Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" в електронному кабінеті в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 04.11.2024. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2024 поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Уніка"    пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024    у справі №910/18524/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/18524/21, призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/18524/21 на       17.02.2025.
У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у місті Києві судове засідання 17.02.2025 у справі №910/18524/21 не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду  від 18.02.2025 розгляд справи №910/18524/21 призначено на 07.04.2025.
Під час апеляційного провадження від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу та заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, позивачем подано відповідь на відзив.

Явка представників сторін
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, стягнути витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000,00 грн.
В судове засідання 07.04.2025 представники третіх осіб не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників третіх осіб обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні 07.04.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
01.11.2020 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020", як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування майна №011118/2001/0000001 (договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням майном, що застраховане за цим договором та зазначено у п.6 даного договору (надалі застраховане майно) (п.4).
Відповідно до п.6 договору перелік застрахованого майна, зазначений у додатку 2 до даного договору, є наступним: 1. Будівля/споруда/ приміщення без внутрішнього оздоблення (ремонту), включаючи комунікації - (об`єкт страхування 1); 2. Внутрішнє оздоблення (ремонт) - (об`єкт страхування 2); адреса, за якою знаходиться застраховане майно: вул. Глибочицька, 32В, 01000, м.Київ, загальна страхова сума за договором складає 8677363,35 грн, в тому числі: по об`єкту страхування 1 - 7177363,35 грн, по об`єкту страхування 2 - 1500000,00 грн.
Безумовна франшиза за ризиком 5.15 Проникнення води чи інших рідин із сусідніх приміщень складає 10000,00 грн (п.8 договору).
Строк дії договору з 00 год 00 хв. 02.11.2020 до 24 год. 00 хв. 01.11.2021 (п.12 договору).
Вигодонабувачем за договором є Товариство з обмеженою відповідальністю "Злата-Т" (п.3 договору).
Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2   глави 35 Господарського кодексу України,   глави 67 Цивільного кодексу України   та   Закону України "Про страхування".
Як передбачено   ст.16 Закону України "Про страхування"   (тут і далі нормативно-правові акти в редакції станом на дату настання страхового випадку) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містилися в   ст.354 Господарського кодексу України   та   ст.979 Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень   ст.981 Цивільного кодексу України   та   ст.18 Закону України "Про страхування"   договір страхування укладається в письмовій формі, факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.
За визначенням   ст.8 Закону України "Про страхування"   страховий ризик це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно п.5 договору страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником (вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого майна в результаті настання події (страхових ризиків), зокрема, п.5.15 договору - Проникнення води чи інших рідин із сусідніх приміщень.
16.02.2021 в будинку 32В по вулиці Глибочицька в м.Києві у нежитлових приміщеннях №№200, 201, 203, 205 трапилося залиття.
У відповідності до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з комунального господарства від 17.05.2005 №76 (Правила) у разі залиття, аварії квартир комісією під головуванням головного інженера виконавця послуг Ляха А.В. було складено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16.02.2021, затверджений директором відповідача А.М.Михалечко.
Зазначеною комісією зафіксовано місце витоку води, а саме: на розірваному крані після відгалуження від стояку холодної води позначеного на плані з позначкою +3,300 будинку 2В, аркуша 9, проекту 211304-ВК за координатами: по вісі 4' між вісями О' і Р. Кран розірвано у нижній частині корпусу, вище різьби до якої був під`єднаний фільтр (фільтр знаходиться між краном і лічильником води). Зрізана нижня частина крану нижче запірної кулі і вище різьби по ходу води, кран СТК PN40 DN15.
Витік води стався з трубопроводу холодної води (після водозапірної арматури крану), що розташований на відгалуженні від стояка на системі холодного водопостачання в межах нежитлового приміщення №156 будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
Згідно акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16.02.2021 причина залиття, аварії, що трапилась: вихід з ладу крану, що розташований на відгалуженні від стояка на системі холодного водопостачання в межах нежитлового приміщення №156 будинку 32В по вул.Глибочицька в м.Києві.
Відповідно до п.3 ч.1   ст.988 Цивільного кодексу України   страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
За змістом п.3 ч.1   ст.20 Закону України "Про страхування"   до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст.9 Закону України "Про страхування").
Згідно ч.1   ст.25 Закону України "Про страхування"   здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні приписи містяться в ч.ч.1, 2   ст.990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
За умовами п.п.9.1, 9.1.1, 9.1.5 договору при настання події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник повинен якомога швидше, але не пізніше 24 год з моменту як страхувальник дізнався про подію , яка має ознаки страхової, повідомити страховика про таку подію, що сталася за телефоном, та протягом 48 год з моменту як страхувальник дізнався про подію, яка має ознаки страхової, особисто надати або надіслати факсом, поштовим зв`язком страховику письмове повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку.
Як стверджує позивач, 16.02.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020", як страхувальник, звернулося до позивача, як страховика, із повідомленням про страховий випадок, а 17.02.2021 - із заявою про виплату страхового відшкодування.
16.02.2021 з метою визначення майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень, позивачем було замовлено оцінку у Товариства з обмеженою відповідальністю "АЙ ЕКСПЕРТ".
07.04.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "АЙ ЕКСПЕРТ" надано звіт про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Глибочицька, 32В, 4 поверх, відповідно до якого вартість майнового збитку становить на дату оцінки без врахування ПДВ 20% - 766259,00 грн.
В подальшому, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" визнала зазначену вище подію страховим випадком та здійснила виплату страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, а всього на суму 756259,00 грн, що підтверджується страховим актом №00405777 від 28.05.2021 та платіжним дорученням №223647 від 31.05.2021.
Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом до відповідача позивач зазначає про наступне.
01.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус", як виконавцем, та Товариства з обмеженою відповідальністю "Візард Діджитал", як споживачем, було укладено договір №3323 1562 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг, предметом якого є надання виконавцем та своєчасна оплата споживачем послуг, зокрема, послуг з централізованого постачання і водовідведення холодної та гарячої води, послуг з централізованого опалення, компенсація вартості спожитої електроенергії (комунальні послуги) (п.2.2 договору).
Згідно п.1.2 договору надання послуг виконавцем здійснюється за адресою: 04050, м.Київ, вул.Глибочицька, 32В.
Відповідно до п.9.2 цього договору точками розподілу в яких здійснюється передача комунальних послуг від виконавця споживачу є: з постачання холодної та гарячої води - кран на стояку (кран виконавця), засоби обліку води - власність споживача; з водовідведення - зливний отвір каналізаційного стояка; з централізованого опалення - кран на відгалуженні від стояку (кран виконавця), засіб обліку теплової енергії - власність споживача.
Пунктом 9.5 даного договору визначено, що виконавець є балансоутримувачем (виконує функції балансоутримувача) будинку та прибудинкової території.
Строк дії договору становить 1 рік з урахуванням умов, визначених у п.10.3 договору та автоматично продовжується щороку за виключенням наведених випадків (п.п.10.2, 10.3 договору №3323 1562 від 01.04.2017).
Позивач вважає, що саме внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, як балансоутримувача/виконавця за договором №3323 1562 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг від 01.04.2017 щодо забезпечення належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку страхувальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020" було завдано майнову шкоду, яку відшкодовано позивачем у справі.
При цьому, як стверджує позивач, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, наявні усі елементи складу правопорушення, а саме: неправомірність поведінки особи (неналежне виконання відповідачем послуг з утримання будинку за договором №3323 1562 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг від 01.04.2017 в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та поточного ремонту конструктивних елементів внутрішньобудинкових систем гарячого та холодного водопостачання; наявність шкоди (механічні пошкодження внаслідок проникнення води із сусідніх приміщень); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою (неналежний стан внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, а саме крану, що є власністю відповідача та знаходиться на стояку холодної води в приміщенні №156 будинку 32В по вул.Глибочицька в м.Києві, розрив якого став причиною аварії та завдання шкоди майну страхувальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020"; вина відповідача - неналежне виконання зобов`язань по утриманню та контролю внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання (трубопроводу), що розташований на відгалуженні від стояка до засобу обліку води - власності споживача, де сталась аварія - розрив крану.
30.07.2021 позивачем було направлено на адресу ОСОБА_1 , як власниці нежитлових приміщень з №1 по №2 (групи приміщень №156), досудову вимогу №30182 від 30.07.2021 (вих.2746/1-2) з вимогою про відшкодування завданої шкоди згідно   ст.27 Закону України "Про страхування"   та   ст.993 Цивільного кодексу України.
17.08.2021 позивачу надійшла відповідь від ОСОБА_1 на досудову вимогу №30182 від 30.07.2021 (вих.2746/1-2), в якій вона вказала, що причиною залиття нежитлових приміщень №№200, 201, 203, 205 є вихід з ладу першого запірного крану на стояку холодної води, що є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус" за договором №3323 1562 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, комунальних та додаткових послуг від 01.04.2017.
В подальшому, позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу №30182 від 25.08.2021 (вих.2787/1-2) з вимогою про відшкодування завданої шкоди згідно   ст.27 Закону України "Про страхування"   та   ст.993 Цивільного кодексу України.
01.10.2021 позивачу надійшла відповідь відповідача за вих.№225 від 29.09.2021 на цю вимогу, в якій відповідач зазначив, що кран, вихід з ладу якого призвів до витоку води, є власністю споживача та знаходиться в приміщенні офісу №156 у будинку по вул..Глибочицька у м.Києві, а отже вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус" є безпідставними.
Зазначене і стало причиною для звернення позивача до суду з відповідним позовом.
У свою чергу відповідач не визнає обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до   ст. 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Пункт 3 ч.1   ст.11 Цивільного кодексу України   встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Частина ч.1   ст.1166 Цивільного кодексу України   визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2   ст.1166 Цивільного кодексу України).
З огляду на зазначені норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.
Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.
В даному випадку, позивач має довести, серед іншого, протиправність поведінки відповідача та те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, які виникли у Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020" та були відшкодовані позивачем, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки.
16.02.2021 в будинку №32В по вулиці Глибочицька в м.Києві у нежитлових приміщеннях №№200, 201, 203, 205 трапилося залиття.
У відповідності до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з комунального господарства від 17.05.2005 №76 (Правила) у разі залиття, аварії квартир комісією під головуванням головного інженера виконавця послуг Ляха А.В. було складено акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16.02.2021, затверджений директором відповідача А.М.Михалечко.
У вказаному акті комісією зафіксовано місце витоку води, а саме: на розірваному крані після відгалуження від стояку холодної води позначеного на плані з позначкою +3,300 будинку 2В, аркуша 9, проекту 211304-ВК за координатами: по вісі 4' між вісями О' і Р. Кран розірвано у нижній частині корпусу, вище різьби до якої був під`єднаний фільтр (фільтр знаходиться між краном і лічильником води). Зрізана нижня частина крану нижче запірної кулі і вище різьби по ходу води, кран СТК PN40 DN15. Витік води стався з трубопроводу холодної води (після водозапірної арматури крану), що розташований на відгалуженні від стояка на системі холодного водопостачання в межах нежитлового приміщення №156 будинку №32В по вулиці Глибочицька в м.Києві , власником якого є ОСОБА_1 .
Згідно акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 16.02.2021 причина залиття, аварії, що трапилась: вихід з ладу крану, що розташований на відгалуженні від стояка на системі холодного водопостачання в межах нежитлового приміщення №156 будинку №32В по вулиці Глибочицька в м.Києві.
Відповідно до Стандарту Міністерства з питань житлово-комунального господарства України СОУ ЖКГ 00.01-011:2010 "Стандартизація послуг. Послуги з управління та утримання житлового комплексу. Класифікація та склад послуг" внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту, включаючи стояки холодної та гарячої води, водовідведення та опалення, які розташовані в межах житлових і нежитлових приміщень.
Пунктом 3.7 зазначеного Стандарту визначено, що внутрішньобудинкова система холодного водопостачання - система від першої розташованої в будинку по ходу холодної води запірної гідравлічної арматури (якщо будинок не обладнаний загальнобудинковим лічильником холодної води) або першої запірної гідравлічної арматури після загальнобудинкового лічильника, за винятком внутрішньоквартирних мереж, які починаються з трійника (врізки), що не належить до внутрішньоквартирної мережі, у стояк такої системи.
Згідно п.3 Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого   наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15.08.2018 №219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.09.2018 за №1074/32526 (Порядок) точка приєднання внутрішньобудинкової системи водопостачання та системи постачання гарячої води багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - перша запірна арматура на відгалуженні від стояків у межах приміщення (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи).
Відповідно до п.5 Порядку обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками).
Тобто межа відповідальності управителя та споживача за утримання мереж проходить по запірній арматурі (яка не належить до внутрішньобудинкової системи) на відгалуженні від стояка у межах приміщення.
Матеріалами справи підтверджено, що витік води стався внаслідок розриву крану після відгалуження від стояку холодної води, що знаходиться у приміщенні офісу №156 у будинку №32В по вулиці Глибочицька в м.Києві, тобто в межах відповідальності споживача, а не відповідача, як управителя.
У відповідності до п.4.1.3 договору про надання житлово-комунальних послуг виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинку; проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем будинку, що знаходяться у зоні відповідальності виконавця із складення відповідного акту.
Згідно п.9.2 договору про надання житлово-комунальних послуг точками розподілу в яких здійснюється передача комунальних послуг від виконавця споживачу є: з постачання холодної та гарячої води - кран на стояку (кран виконавця), засоби обліку води - власність споживача.
Тобто кран відповідача знаходиться нa стояку, а кран, вихід з ладу якого призвів до витоку води та завдання матеріальної шкоди,      - знаходиться в приміщенні офісу №l56 у будинку №32В по вулиці Глибочицька в м.Києві та є власністю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
З врахуванням викладеного, відповідач не є завдавачем шкоди, не вчиняв відповідні дії/ не допускав бездіяльності, які б могли призвести до завдання шкоди, а отже не є особою, яка має відповідати за наслідки залиття приміщень №№200, 201, 203, 205 у будинку №32В по вулиці Глибочицька в м.Києві.
Жодних інших доказів, які б свідчили про протиправність поведінки відповідача та про те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, які виникли у Товариства з обмеженою відповідальністю "Медінк 2020" та були відшкодовані позивачем, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки, позивачем суду не надано.
Статтею 22 Цивільного кодексу України      встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно ч.1   ст.219 Господарського кодексу України   підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Відповідно до ч.1 ст.224   та ч.1 ст.225 Господарського кодексу України   учасник господарських відносин, який порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова (господарсько-правова) відповідальність не настає. При цьому, у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, на кредитора покладений обов`язок доведення факту неправомірності (протиправності) поведінки відповідача, прямого (безпосереднього) причинного зв`язку між неправомірними діями або бездіяльністю особи, яка заподіяла шкоду, і самою завданою шкодою та обґрунтування його розміру. Тобто, відшкодування шкоди включає в себе не тільки поняття "шкоди", але й покладення обов`язку на потерпілу сторону щодо доведення її розміру.
За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22, ст.611, ч.1 ст.623 Цивільного кодексу України).      Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов`язання, розмір збитків, причинний зв`язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.
За правильними висновками суду, позивачем не було доведено, що саме внаслідок дій або бездіяльності відповідача відбулось залиття нежитлових приміщень №№200, 201, 203, 205 за адресою: м.Київ, вул. Глибочицька №32В, та, як наслідок, наявності відповідальності відповідача за завдання збитків.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі
Посилання апелянта на Стандарт Міністерства з питань житлово-комунального господарства України СОУ ЖКГ 00.01-011:2010, Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 року №219 та п. 9.2. Договору про надання житлово-комунальних послуг, на підтвердження доводів відповідальності відповідача за завдання збитків внаслідок залиття, колегією суддів відхиляються з наступних підстав. 
Відповідно до п. 3.8 Стандарту Міністерства з питань житлово-комунального господарства України СОУ ЖКГ 00.01-011:2010 «Стандартизація послуг. Послуги з управління та утримання житлового комплексу. Класифікація та склад послуг» (надалі - Стандарт 00.01-011:2010) внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які розміщені в межах будинку, споруди, системи протипожежного захисту, включаючи стояки холодної та гарячої води, водовідведення та опалення, які розташовані в межах житлових і нежитлових приміщень.
Пунктом 3.7 зазначеного Стандарту визначено, що внутрішньо будинкова система холодного водопостачання - система від першої розташованої в будинку по ходу холодної води запірної гідравлічної арматури (якщо будинок не обладнаний загальнобудинковим лічильником холодної води) або першої запірної гідравлічної арматури після загальнобудинкового лічильника, за винятком внутрішньоквартирних мереж, які починаються з трійника (врізки), що не належить до внутрішньоквартирної мережі, у стояк такої системи.
Згідно п. 3 Порядку обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 року №219 (надалі - Порядок № 219) точка приєднання внутрішньобудинкової системи водопостачання та системи постачання гарячої води багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - перша запірна арматура на відгалуженні від стояків у межах приміщення (запірна арматура не належить до внутрішньо будинкової системи).
Описана зазначеними нормативними актами схема виглядає так:
до стояку приєднується труба, яка заводиться в житлове (нежитлове) приміщення. Названа труба в розумінні Порядку № 219 є «відгалуженням від стояка».
Місце приєднання «відгалуження від стояка» до «стояка», в розумінні Стандарту 00.01-011:2010, є «врізкою». На «відгалуженні від стояка», тобто в середині житлового (нежитлового) приміщення, встановлюється «запірна арматура», завданням якої є блокування доставки води у відповідне приміщення.
Послідовність розташування вищеописаних елементів: стояк (відноситься до внутрішньобудинкової системи) - врізка (відноситься до внутрішньобудинкової системи) - відгалуження від стояка (відноситься до внутрішньобудинкової системи) - перша запірна арматура на відгалуженні (НЕ відноситься до внутрішньо будинкової системи). Відповідно, всі наступні пристрої, обладнання та комунікації, розташовуються після запірної арматури та не відносяться до внутрішньо будинкової ситеми.
Згідно з Актом про залиття, витік води стався з трубопроводу холодної води (після водозапірної арматури - крану), що розташований на відгалуженні від стояка на системі холодного водопостачання в межах нежитлового приміщення № 156 будинку 32В вул. Глибочицька м. Києва.
Відповідно до п. 5. Порядку обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками).
При цьому посилання апелянта на п 9.2 Договору про надання житлово-комунальних
послуг є некоректним, оскільки згідно п. 9.2 Договору про надання житлово-комунальних послуг точками розподілу, в яких здійснюється передача комунальних послуг від виконавця
споживачу є: з постачання холодної та гарячої води - кран на стояку (кран Виконавця), засоби обліку води - власність Споживача. 
В той же час, доводи апелянта про відповідальність відповідача за належну роботу крану є передчасним, оскільки п. 9.2. Договору такого застереження не містить.
У відповідності до вказаного пункту договору, його метою є виключно визначення точки передачі комунальної послуги, тобто саме постачання води (обслуговування мереж відноситься до Житлової послуги згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Як зазначає відповідач, в цьому пункті договору йдеться про кран на стояку не в приміщенні №156, а про кран на технічному поверсі стилобату (насосній) будинку, в основі стояка. Підтвердженням цього є та обставина, що пункт 9.2. договору містить поняття «кран на стояку» (по відношенню до постачання холодної та гарячої води) і «кран на відгалуженні від стояку» (по відношенню до централізованого опалення).
Відповідно до п. 3.13 ДБН В.2.5-64:2012 стояк - вертикальний трубопровід усередині будинку, будівлі або споруди, що проходить через один або декілька поверхів, який подає воду через відгалуження до водорозбірних приладів та пожежних кран-комплектів або для відведення стічних вод від санітарно-технічних та інших приладів.
Місце встановлення запірної арматури на внутрішніх водопровідних мережах визначається відповідно до п. 9.7 ДБН В.2.5-64:2012, зокрема, в основі стояків питної або виробничої системи в будинках, будівлях, спорудах висотою три поверхи і більше (пп. д) п. 9.7).
Запірну арматуру на водопровідних стояках, які проходять через вбудовані магазини, їдальні, ресторани та інші приміщення, недоступні для огляду в нічний час, треба встановлювати в підвалі, підпіллі або технічному поверсі, до яких є постійний доступ (п. 9.7 ДБН В.2.5-64:2012).
У зв`язку з цим та у відповідності до положень п. 9.7 ДБН В.2.5-64:2012, запірна арматура (кран), за належну роботу якої несе відповідальність Відповідач, і про яку згадується у Договорі про надання житлово-комунальних послуг, розташована на стояку на технічному поверсі стилобату (насосній) будинку.
Його встановлення саме в цьому місці викликане необхідністю постійного доступу Відповідача, як обслуговуючої організації, для оперативного припинення подачі води через аварійні ситуації. Приміщення ж № 156 у будинку 32В вул. Глибочицька м. Києва перебуває у приватній власності і доступу до його ТОВ «Керуюча компанія «Статус» не має.
Відповідно, тлумачення п. 9.2. Договору про надання житлово-комунальних послуг таким чином, що тягар відповідальності за роботу обладнання, до якого у відповідача відсутній доступ, суперечить змісту договірних відносин.
Виходячи з матеріалів справи в їх сукупності, вбачається, що кран, який входить до сфери відповідальності ТОВ «Керуюча компанія «Статус» знаходиться на стояку на технічному поверсі стилобату (насосній) будинку, а кран, вихід з ладу якого призвів до витоку води та завдання матеріальної шкоди, знаходиться в приміщенні офісу №156 у будинку №32В по вул. Глибочицькій у м. Києві та відноситься до сфери відповідальності його власника (споживача).
Відтак, ТОВ «Керуюча компанія «Статус» не є завдавачем шкоди, не вчиняло дії та не допускало бездіяльності, що могли призвести до завдання шкоди, а отже не є особою, яка має відповідати за наслідки залиття приміщень №№ 200, 201, 203, 205 у будинку №32В по вул. Глибочицькій у м. Києві.

Щодо витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"       визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України       витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3   статті 126 цього Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5      статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
          Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.05.2018 у справі №910/8443/17 та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6    ст. 126 ГПК України).
Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу зазачено, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правову допомогу становить 15 000,00 грн.
На підтвердження наданих адвокатом послуг з правничої допомоги відповідачем суду надано в копіях договір №2 про надання правничої допомоги від 17.06.2024, додаткова угода №3  від 23.12.2024 до вказаного договору.
В подальшому, 16.01.2025 відповідачем подано докази  понесення витрати на правничу допомогу в суді апеляційнох інстанції в розмірі 15000,00 грн.
17 червня 2024 року між Позивачем та Адвокатським бюро «АНАТОЛІЯ ПРИХОДЬКА» (надалі - Бюро) був укладений Договір про надання правничої (правової) допомоги №2. До вказаного Договору було укладено Додаткову угоду від 23.12.2024 року №3 (надалі - Додаткова угода), згідно з якою Відповідач доручив Бюро надати послуги:
аналіз апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 12 вересня 2024 року по справі №910/18524/21 та додатків до неї;
консультація Клієнта щодо обґрунтованості апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 12 вересня 2024 року по справі №910/18524/21, процедури та перспективи її розгляду та задоволення;
підготовка та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 12 вересня 2024 року по справі №910/18524/21;
підготовка та подання до суду заяв, клопотань, пояснень тощо (за необхідності);
участь у розгляді Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Господарського суду міста Києва від 12 вересня 2024 року по справі №910/18524/21 (участь у судових засіданнях).
Розмір гонорару Бюро становить - 15 000, 00 грн. та може бути сплачений Клієнтом у будь-який час, починаючи з дати набрання чинності Додатковою угодою, але не пізніше 3 (трьох) календарних днів, з дня прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови у справі №910/18524/21 (або будь-якого іншого процесуального рішення, яким закінчено розгляд справи №910/18524/21) незалежно від успіху виконання Бюро та/або Адвокатом бюро Письмового доручення Клієнта, передбаченого цією Додатковою угодою (пп. 2.2. п. 2, пп. 3.1. п. 3 Додатковї угоди).
Відповідно до підпункту 2.3. п. 2 Додаткової угоди якщо під час розгляду Північним апеляційним господарським судом справи №910/18524/21 буде проведено більше 3 (трьох) судових засідань (в тому числі, якщо судове засідання було призначене, але не відбулось з причин, які не залежать від Бюро/Адвоката бюро та за умови, що Адвокат бюро прибув до суду для участі у судовому засіданні), Бюро має право отримати додатковий гонорар, розмір якого визначається виходячи із розрахунку 1 000, 00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) за 1 (одне) судове засідання, починаючи з 4 (четвертого) судового засідання.
Разом із відзивом на апеляційну скаргу були надані копії Договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.06.2024 року №2 та Додаткової угоди від 23.12.2024 року №3.
На підставі Рахунку від 23.12.2024 року № 01-23/12/24-2 платіжною інструкцією від 08.01.2025 року №12 ТОВ «Керуюча компанія «Статус» сплачено Адвокатському бюро «АНАТОЛІЯ ПРИХОДЬКА» гонорар в розмірі 15 000, 00 грн.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на нескладність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним визначенням вартості адвокатських послуг за такий вид позову.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою, відповідно сама лише відсутність обгрунтованих заперечень позивача по сумі витрат, не є підставою для безумовного стягнення їх заявленого розміру.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у праві № 910/19160/21.
Враховуючи викладені вище обставини, керуючись ч. 5   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн, стосовно якої подано заяву, не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, є неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи на стадії апеляційного провадження, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг.
Враховуючи вищезазначене, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви відповідача з покладанням на позивача обов`язку по відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції по розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, у розмірі 7000,00 грн., відповідно в решті заяви про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.
При цьому підстав для відмови в повному обсязі у задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.
Інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку.
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якої судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Доводи та міркування скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у даній справі, та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги позивача належить відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1   ст. 77 ГПК України   обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.                                                            
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України   встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі     ст.129 ГПК України     покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/18524/21 залишити без задоволення.
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/18524/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка".
4.Стягнути з  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, 3В, код ЄДРПОУ 20033533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Статус"  (03035, м.Київ, вул. Василя Липківського, 45, код ЄДРПОУ 38482930) 7000,00 грн витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
5.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.
6. Матеріали справи №910/18524/21 повернути до Господарського      суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 22.04.2025 після виходу судді Хрипуна О.О. з відпустки.
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                О.О. Хрипун