ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2025 р.                                     Справа№ 911/2548/17 (911/1478/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Доманської  М.Л.
суддів:            Коротун О.М. 
          Отрюха Б.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Сороки П.М.
та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засідання від 03.04.2025,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича
на рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024
у справі №911/2548/17 (911/1478/23) (суддя Янюк О.С.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" в особі ліквідатора Шмуйла Андрія Дмитровича
до: 1) Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича (Відповідач - 1)
      2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс" (Відповідач - 2)
про визнання договору недійсним
у межах справи №911/2548/17
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" в особі ліквідатора Шмуйла Андрія Дмитровича від 09.05.2023 №488 - задоволено; визнано недійсним договір переведення боргу від 31.08.2016, укладений між Фізичною особою-підприємцем Ярошенком Богданом Олеговичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс"; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" судовий збір у розмірі 2 684,00 грн; стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, Фізична особа-підприємець Ярошенко Богдан Олегович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ярошенко Богдана Олеговича на рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23); скасувати в повному обсязі рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23); ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" до Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс" про визнання недійсним договору переведення боргу від 31.08.2016.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Доманська М.Л.; судді: Отрюх Б.В. та Коротун О.М.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2548/17 (911/1478/23) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" до:  Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс" про визнання договору недійсним. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23). Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.04.2025 о 12 год. 55 хв. Запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України надати відзиви на апеляційну скаргу із доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи протягом десяти днів, з дня отримання даної ухвали, але не пізніше 12.03.2025. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень в письмовій формі із доказами надсилання (надання) копій цих документів іншим учасникам справи протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 19.03.2025.
           19.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/2548/17 (911/1478/23) в 4-х томах.
           02.04.2025 у судове засідання з`явився представник скаржника та ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" Шмуйло Андрій Дмитрович. Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів вирішила за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи, які не з`явились у судове засідання, з огляду на наступне.
За положеннями   статті 129 Конституції України   та   статті 2 ГПК України                    одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням                    статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України   (далі -   ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч. 4   ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2024 у справі № 916/1577/19, від 09.04.2024 у справі № 873/225/23.
          Представник скаржника просила суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23). Прийняти нове судове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" Шмуйло Андрій Дмитрович просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23) залишити без змін.
У судовому засідання колегією суддів оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено  на 03.04.2025 об 13:45.
           03.04.2025 судом апеляційної інстанції проголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що  ТОВ «Агробонус Схід» повідомленням від 31.08.2016 надав згоду на переведення боргу в сумі 981 350,00 грн., що виник на підставі Договору безвідсоткової фінансової допомоги від 01.07.2016 №01/07-16, укладеного між ТОВ «Агробонус Схід» та ФОП Ярошенко Б.О., від Первісного Боржника, яким є ФОП Ярошенко Б.О. до Нового Боржника, яким є ТОВ «Маяк Агроплюс. Отже, на думку скаржника, право на звернення до суду із позовом у Позивача виникло ще 31.08.2016, тоді як Позивач звернувся лише 15.05.2023, тобто із пропуском строку позовної давності. Скаржник вважає, що позивач при зверненні до суду не обґрунтував у позові та не надав жодного доказу в підтвердження дотримання строків позовної давності, як і не навів жодної поважної причини пропуску цього строку.  Апелянт зазначає, що ФОП Ярошенко Б.О. не є пов`язаною особою ані з ТОВ «Агробонус Схід», ані з ТОВ «Маяк Агроплюс». На думку скаржника, позивачем не доведено безпосередній влив Відповідача 1 на економічну діяльність ТОВ «Агробонус Схід» та/або «Маяк Агроплюс». Крім того, згідно з актом про зарахування зустрічних грошових вимог Відповідач 1 погасив дебіторську заборгованість в сумі 981 350 гривень 00 копійок. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази у справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича слід задовольнити частково. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23), виклавши її в редакції даної постанови. В решті рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23) залишити без змін, з огляду на наступне.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробонус Схід» (далі за текстом - ТОВ «Агробонус Схід») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до відповідачів Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича, (далі - ФОП Ярошенко Б.О.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк Агроплюс», (далі - ТОВ «Маяк Агроплюс»), в якому просить суд визнати недійсним договір про переведення боргу  від 31.08.2016, укладений між ФОП Ярошенком Б.О. та ТОВ «Маяк Агроплюс».
          Позовну заяву обґрунтовує, зокрема, ст.ст. 3, 13, 203, 215, 234 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч. 2 ст. 42, ст. 61 КУзПБ та зазначає, що Договір та додані до нього документи складені виключно з переслідуванням неправомірної мети, направленої на ухилення від виконання наявних зобов`язань перед ТОВ "Агробонус Схід" та погіршення його фінансового становища, і, як результат, завдання шкоди кредиторам ТОВ "Агробонус Схід". Зазначені висновки зроблені, зокрема, з того, що: на момент укладення спірного правочину ТОВ "Маяк Агроплюс" вже був по відношенню до ТОВ "Агробонус Схід" боржником за іншим договором позики та не проводив жодних розрахунків;   відсутність будь-якої ділової чи підприємницької мети, відсутність розрахунків між первісним та новим боржником;  пов`язаність осіб, які є учасниками даного спірного правочину, а також незаконність дій керівника ТОВ "Агробонус Схід"; укладення Договору мало наслідком лише штучне збільшення дебіторської заборгованості ТОВ "Маяк Агроплюс" перед ТОВ "Агробонус Схід" та не мало на меті реального виконання взятих на себе зобов`язань та погашення заборгованості; ТОВ "Агробонус Схід" внаслідок надання згоди на укладення Договору фактично відмовилося від задоволення власних майнових вимог.
     Наведені обставини, за твердженнями позивача, свідчать про недобросовісність боржника у даній справі, сторін оскаржуваного договору та є підставами для визнання договору недійсним як такого, що вчинений на шкоду інтересам кредиторів боржника у даній справі.
ФОП Ярошенко Б.О. скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив на позовну заяву від 20.06.2023 (вх. № 12308/23 від 23.06.2023), в якому заперечував щодо позову та зазначив, зокрема, про те, що: повідомленням від 31.08.2016 позивач надав згоду на переведення боргу в сумі 981        350,00 грн, який виник на підставі договору безвідсоткової фінансової допомоги від 01.07.2016 №01/07-16, укладеного між ТОВ "Агробонус Схід" та відповідачем-1, від первісного боржника, яким є ФОП Ярошенко Б.О., до нового боржника, яким є ТОВ "Маяк Агроплюс";  Договір укладений у формі, встановленій законом, та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому відповідач-1 не вбачає правових підстав для визнання його недійсним; провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агробонус Схід" порушено 12.09.2017 на підставі норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а спірний правочин укладено 31.08.2016, тому відсутні правові підстави для застосування ст. 42 КУзПБ, адже до вказаних відносин застосовується ст. 20 Закону про банкрутство в частині підстав визнання недійсним правочинів боржника або майнових дій боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство; ліквідатор ніяким чином не аргументує пов`язаність між собою сторін укладеного Договору, а саме ТОВ "Маяк Агроплюс" та ФОП Ярошенко Б.О.; право на звернення до суду з позовом у позивача виникло 31.08.2016, тоді як позивач звернувся з позовом лише 15.05.2023, тобто із пропуском строку позовної давності. Оскільки позивач у своєму позові не обґрунтував дотримання строку позовної давності, не подав жодного доказу в підтвердження наявності поважних причин пропуску такого строку, просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити в задоволенні позову. Крім того, ФОП Ярошенко Б.О. просить стягнути з ТОВ "Агробонус Схід" понесені судові витрати.
ТОВ "Маяк Агроплюс" правом, передбаченим ст. 165 ГПК України, не скористалося та відзиву на позовну заяву ліквідатора не надало. 
У відповіді на відзив від 10.07.2023 позивач додатково зазначив, зокрема, що: відповідно до Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ з моменту набрання ним чинності КУзПБ поширює свою дію на подальший розгляд справи про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію КУзПБ перебувають на стадії санації; твердження відповідача-1 про те, що спірний правочин укладався задля зарахування зустрічних однорідних вимог та з метою погашення грошового зобов`язанням відповідача-1 перед відповідачем-2, що виникло на підставі договору надання консультативних послуг № 501-МЯ від 05.01.2015, лише підтверджує заінтересованість та пов`язаність осіб, які були учасниками даного правочин; Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області проводився аналіз фінансово-господарської діяльності ТОВ "Агробонус Схід", який підтвердив висновок про наявність у діях керівника позивача ознак свідомих дій з доведення до банкрутства; посадові особи ТОВ "Агробонус Схід", усупереч інтересам товариства, не вживали заходів для повернення виданої фінансової допомоги. 
Також позивач просив визнати поважним причини пропуску позовної давності з огляду на те, що наданням згоди на укладення оскаржуваного Договору боржник у даній справі фактично відмовився від задоволення власних майнових вимог та сприяв вчиненню правочину на шкоду інтересам кредиторів боржника у даній справі. При цьому до моменту отримання апеляційної скарги у справі №        911/2548/17 (911/1029/22) ліквідатору ТОВ "Агробонус Схід" не було відомо про існування оспорюваного правочину. Крім того ліквідатор просить суд врахувати, що йому досі не було передано печатки, бухгалтерської та іншої документації ТОВ "Агробонус Схід", відтак докази, що стосуються предмета спору, у ліквідатора відсутні.
Рішенням Господарського суду Київської області від 07.11.2023 у справі №911/2548/17 (911/1478/23), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2024 у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення обґрунтовано тим, що     сам по собі факт заміни боржника у зобов`язанні не припиняє, а також не змінює обсягу та змісту зобов`язання, а лише замінює його сторону і не є втручанням у майнову сферу боржника. Позивачем не було доведено у розумінні наведеної статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що при наданні згоди на укладення оспорюваного договору мали місце майнові дії боржника, в результаті яких він добровільно відмовився від власних майнових вимог.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23) вищевказані судові рішення скасовані, а справу у справі №911/2548/17 (911/1478/23) передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
          Скеровуючи дану справу на новий розгляд, Верховним Судом зроблено висновок, що апеляційний господарський суд зробив формальний висновок про те, що  докази неплатоспроможності ТОВ "Маяк Агроплюс", станом на дату укладення договору про переведення боргу 31.08.2016, в матеріалах справи відсутні та безпідставно не врахував сукупність наданих позивачем доказів.
          Верховним Судом зазначено наступне:
« 86. Так, не було взято до уваги:
- наявність двох судових рішень (від 15.10.2015р. у справі №911/3248/15 та від 01.08.2016р. у справі №911/2021/16) про стягнення заборгованості з ТОВ "Маяк Агроплюс" 
-Роздруківка з АСВП від 20.06.2023р. по боржнику ТОВ "Маяк Агроплюс", яка містить інформацію, що відносно відповідача-2 було відкрито три виконавчі провадження;
-Лист ГУ ДПС у Київській області від 06.07.2023рр. №37234/6/10-36-04-04 про те, що фінансова звітність ТОВ "Маяк Агроплюс" за 2017-2022 роки відсутня, а також копія фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ТОВ "Маяк Агроплюс" станом на 31.12.2016р. (за яким на кінець звітного періоду загальна кредиторська заборгованість становила 36 757 800,00 грн.) 
87. Як зазначав позивач, ТОВ "Маяк агроплюс" станом на дату укладання спірного договору вже мав заборгованість перед ТОВ "Агробонус схід" за надання йому фінансової допомоги (позики) з обов`язковим поверненням згідно "дог. №11/02/2015 від 11.02.2015 р. Без ПДВ". Окрім нового переведеного на себе боргу у розмірі 981 350,00 грн загальний розмір непогашеної заборгованості ТОВ "Маяк агроплюс" перед ТОВ "Агробонус схід" складає 1 881 530,00 грн.
88. Також позивачем зазначено, що починаючи з 31.08.2016 ТОВ "Маяк агроплюс" не здійснював на користь ТОВ "Агробонус схід" будь-яких розрахунків та дій, спрямованих на виконання зобов`язання по сплаті за ФОП Ярошенко Б.О. неповернутої останнім фінансової допомоги згідно оспорюваного правочину.
89. Наведені доводи, на думку позивача свідчать про те, що укладавши спірний договір про переведення боргу, сторони розуміли неможлививість виконання грошових зобов`язань перед позивачем.
90. Крім того, не було взято до уваги, що за проведеним аналізом діяльності ТОВ "Агробонус Схід", який міститься в матеріалах справи, в діях керівника останнього було виявлено ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, які призвели до збитковості ТОВ "Агробонус Схід" та ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану ТОВ "Агробонус Схід", тобто доведення до банкрутства.
91. Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області також проводився аналіз фінансово-господарської діяльності ТОВ "Агробонус Схід", який підтвердив висновок про наявність у діях керівника ТОВ "Агробонус Схід" ознак свідомих дій з доведення до банкрутства.
92. Як зазначає скаржник, однією із причин, яка призвела до неплатоспроможності ТОВ "Агробонус Схід", є штучне збільшення дебіторської заборгованості шляхом надання поворотної фінансової допомоги (в більшій мірі пов`язаним особам), яку не було повернуто позикодавцю ТОВ "Агробонус Схід". При наявності кредиторської заборгованості посадові особи ТОВ "Агробонус Схід" замість погашати цю заборгованість перед кредиторами, продовжували надавати кошти у вигляді безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, штучно збільшуючи розмір дебіторської заборгованості.
93. Спірний правочин було вчинено у період фінансово-господарської діяльності ТОВ "Агробонус схід", який аналізувався. На момент укладання спірного договору учасниками ТОВ "Маяк агроплюс", так і ТОВ "Агробонус схід", були одні і ті особи.
94. Як встановив апеляційний господарський суд, на момент укладення спірного Договору про переведення боргу, а саме 31.08.2016р., відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:
засновниками ТОВ "Маяк Агроплюс" були ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; кінцевим бенефіціарним власником (контролером) була ОСОБА_2 ; керівник ОСОБА_3 ;
засновниками ТОВ "Агробонус Схід" були ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; кінцевим бенефіціарним власником (контролером) була Василенко Людмила Василівна; керівник Палмарчук А.А.
95. Обмежившись посиланням на те, що пов`язаність осіб, які є сторонами оспорюваного правочину про переведення боргу від 31.08.2016р., а саме ФОП Ярошенка Б.О. з ТОВ "Маяк Агроплюс", з матеріалів справи не вбачається, суд не врахував, що як вже зазначалось, ТОВ "Агробонус схід" слід було розглядати, як кредитора без згоди якого такий договір не породив би будь-яких юридичних наслідків, чого зроблено не було.
96. Такі дії посадових осіб ТОВ "Агробонус схід" слід розглядати чи можуть вони вважатися добросовісними, чи є підстави вважати, що спірний договір і додані до нього документи складені виключно з переслідуванням неправомірної мети, направленої на ухилення від виконання наявних зобов`язань перед ТОВ "Агробонус схід" та погіршення його фінансового становища, і, як результат, завдання шкоди кредиторам ТОВ "Агробонус схід", що і було підставою для визнання недійсним цього правочину, як фраудаторного, укладеного з порушенням норм Цивільного кодексу України.
110. Під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надати належну правову оцінку доводам сторін спору, зокрема, заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог (фактичної підстави - вчинення правочинів на шкоду кредиторам та правової підстави, яка, окрім приписів ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ґрунтується на загальних нормах ЦК України)». 
Відповідно до ч.1 ст.316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2024 справу №        911/2548/17 (911/1478/23) передано до розгляду судді Янюк О.С., яка ухвалою суду від 04.06.2024 призначила підготовче засідання на 08.07.2024 о 10:30 год. та запропонувала учасникам справи надати суду до 27.06.2024 заяви по суті справи, письмові пояснення, докази тощо. 
          Стислий виклад правових позицій учасників справи під час нового розгляду справи.
07.07.2024 через особистий кабінет в підсистемі "Електронний суд" ФОП Ярошенко Б.О. на виконання ухвали суду від 04.06.2024 та з урахуванням ст.119 ГПК України надав суду письмові пояснення (вх.№7248/24 від 08.07.2024) та додаткові докази, в яких зазначає, що: у період (до, під час та після укладення спірного правочину), а саме у 2015, 2016 та у 2017 роках ТОВ "Маяк Агроплюс" належним чином виконував свої зобов`язання перед ТОВ "Агробонус Схід", зокрема, за договором №11/02/2015 від 11.02.20215, що підтверджується відповідними банківськими виписками; наявним звітам уже була надана судом оцінка в основній справі про банкрутство №        911/2548/17 під час розгляду заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності учасників та керівників органів ТОВ "Агробонус Схід", та, зокрема, через їх неповноту, необ`єктивність та неоднозначність ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 була призначена судово-економічна експертиза за результатами якого складений висновок експерта від 31.03.2021. Із змісту висновку вбачається, що судовий експерт виснував про неможливість надати категоричну відповідь в частині наявності ознак доведення до банкрутства.
Додатково, відповідач-1 у своїх письмових поясненнях (вх.№        12126/24 від 30.10.2024) зазначив, що на підтвердження реального характеру господарських правовідносин за договором надання консультативних послуг №501-МЯ від 05.01.2015, укладеного між ТОВ "Маяк Агроплюс" та ФОП Ярошенко Б.О., надає суду банківські виписки, які підтверджують реальність, систематичність та тривалість відносин, які склались між відповідачами.
06.08.2024 через особистий кабінет в підсистемі "Електронний суд" ліквідатор на виконання ухвали суду від 04.06.2024 та з урахуванням ст.119 ГПК України надав суду письмові пояснення (вх.№8516/24 від 07.08.2024), в яких зазначив, зокрема, що наявний висновок судового експерта жодним чином не спростовує висновок незалежного аудитора Рябової Н.В. та Міністерства юстиції України щодо наявності в діях органів управління та керівництва ТОВ "Агробонус Схід" ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства, тобто доведення до банкрутства.
Рішенням Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" в особі ліквідатора Шмуйла Андрія Дмитровича від 09.05.2023 №488 - задоволено; визнано недійсним договір переведення боргу від 31.08.2016, укладений між Фізичною особою-підприємцем Ярошенком Богданом Олеговичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс"; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" судовий збір у розмірі 2 684,00 грн; стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю "Маяк Агроплюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
          Судом першої інстанції вірно встановлені наступні обставини.
У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №     911/2548/17 про банкрутство ТОВ "Агробонус Схід" на стадії судової процедури - ліквідація банкрута, яку на підставі ухвали суду від 19.04.2021 здійснює арбітражний керуючий Шмуйло А.Д.
Рішенням суду (суддя Конюх О.В.) від 17.10.2022 у справі №        911/2548/17 (911/1029/22) позов ТОВ "Агробонус Схід" задоволено повністю, стягнуто з ФОП Ярошенка Б.О. на користь ТОВ "Агробонус Схід" 981 350,00 грн заборгованості та 4        962,00 грн судового збору.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 апеляційну скаргу ФОП Ярошенка Б.О. на рішення суду від 17.10.2022 у справі №        911/2548/17 (911/1029/22) задоволено, рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Агробонус Схід" до ФОП Ярошенка Б.О. про стягнення 981 350,00 грн - відмовлено.
Під час апеляційного перегляду вищевказаного рішення апеляційний суд визнав поважними обставини, наведені ФОП Ярошенком Б.О., щодо неможливості своєчасно подати до суду першої інстанції докази, та прийняв до розгляду нові докази, а саме Договір, а також повідомлення ТОВ "Агробонус Схід" від 31.08.2016 про згоду на переведення боргу.
Так, із змісту п. 1.1. Договору, укладеного між ФОП Ярошенко Б.О. (первісний боржник) та ТОВ "Маяк Агроплюс" (новий боржник) вбачається, що за умовами останнього первісний боржник переводить свій борг у сумі 981        350,00 грн (надалі - борг), за договором від 01.07.2016 №        01/07-16, укладеним між первісним боржником та ТОВ "Агробонус Схід" (надалі - кредитор), а новий боржник приймає на себе зобов`язання за вищевказаним у цьому пункті договором (основний договір).
Відповідно до п. 1.2. Договору останній укладений сторонами на підставі письмової згоди кредитора на переведення боргу, що підтверджується його повідомленням від 31.08.2016, яке вручене новому та первісному боржнику.
Первісний боржник переводить борг на нового боржника в повному обсязі (п. 1.3. Договору).
Борг вважається переведеним на нового боржника, а останній набуває статусу зобов`язаної особи перед кредитором з моменту підписання цього Договору (п. 1.4. Договору).
Згідно з п. 2.1. Договору первісний боржник сплачує новому боржнику за прийняття на себе боргу винагороду в розмірі 981        350,00 грн. 
Борг нового боржника повинен бути погашений кредитору в порядку та строки, визначені основним договором. Новий боржник зобов`язується виконати зобов`язання первісного боржника перед кредитором на умовах основного договору (п.п. 3.1., 4.1. Договору).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 7.1 Договору). 
У свою чергу, із змісту повідомлення про згоду на переведення боргу, на якому міститься підпис від імені керівника ТОВ "Агробонус Схід" Паламарчук А.А., убачається, що ТОВ "Агробонус Схід":
надає свою згоду на переведення боргу в сумі 981 350,00 грн, що виник на підставі договору безвідсоткової фінансової допомоги  від 01.07.2016 №01/07-16, укладеного між ТОВ "Агробонус Схід" та ФОП Ярошенком Б.О., від первісного боржника, яким є ФОП Ярошенко Б.О. до нового боржника, яким є ТОВ "Маяк Агроплюс";
обізнаний з усіма умовами угоди між ФОП Ярошенком Б.О. і ТОВ "Маяк Агроплюс" про переведення вищевказаного боргу.
01.09.2016 між ФОП Ярошенко Б.О. (сторона-1) та ТОВ "Маяк Агроплюс" (сторона-2) підписаний акт про зарахування зустрічних грошових вимог відповідно до п.1 якого сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних грошових вимог, строк виконання яких настав, за договорами, зазначеними в п. 2 та п. 3 акта. 
Так, відповідно до п.п. 2, 3 зазначеного акта: сторона-1 має перед стороною-2 непогашене грошове зобов`язання в сумі 981        350,00грн, яке виникло на підставі Договору; сторона-2 має перед стороною-1 непогашене грошове зобов`язання в сумі 981        350,00 грн, яке виникло на підставі договору надання консультаційних послуг від 05.01.2015 №501-МЯ.  
Акт набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7 акта).
Із змісту звіту про проведення фінансово-господарської діяльності неплатоспроможності ТОВ "Агробонус Схід" від 08.02.2019, складеного незалежним аудитором Рябовою Н.В., вбачається, що в діях керівництва підприємства наявні ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, які призвели до збитковості ТОВ "Агробонус Схід" та ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану ТОВ "Агробонус Схід", тобто доведення до банкрутства. Аналогічні висновки зроблені у звіті за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "Агробонус Схід" та аналізу ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства  Головного територіального управління юстиції у Київській області від 24.05.2019. 
У свою чергу із змісту висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31.03.2021 вбачається, що надати категоричну відповідь на запитання чи мали показники фінансово-економічного стану ТОВ "Агробонус плюс" за три роки, що передували порушення справи про банкрутство, такими, що мають ознаки доведення до банкрутства, експерту не надається за можливе. 
Водночас, учасниками справи не були надані на дослідження суду: основний договір - договір від 01.07.2016 № 01/07-16, укладений між ФОП Ярошенком Б.О. та ТОВ "Агробонус Схід"; договір про надання консультаційних послуг від 05.01.2015 №501-МЯ укладений між ФОП Ярошенком Б.О. та ТОВ "Маяк Агроплюс", які б надали можливість оцінити реальність зарахування зустрічних грошових вимог, на що посилаються відповідачі у даній справі.
Крім того, під час перегляду судових рішень касаційним судом, останнім у своїй постанові звернуто увану на наявність:
судових рішень (від 15.10.2015 у справі №911/3248/15 та від 01.08.2016 у справі №911/2021/16) про стягнення заборгованості з ТОВ "Маяк Агроплюс";
інформації з АСВП від 20.06.2023 щодо ТОВ "Маяк Агроплюс", із змісту якої вбачається, що відносно відповідача-2 було відкрито три виконавчі провадження;
листа ГУ ДПС у Київській області від 06.07.2023  №37234/6/10-36-04-04 про те, що фінансова звітність ТОВ "Маяк Агроплюс" за 2017-2022 відсутня, а також копій фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва ТОВ "Маяк Агроплюс" за 2015-2016  (2016 - за яким на кінець звітного періоду загальна кредиторська заборгованість становила 36 757 800,00 грн).
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені        ч.ч. 1-3, 5 та 6 та        ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).
Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у ст.        20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі - Закону про банкрутство) (чинного до 21.10.2019) та у ст.42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.
Судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13 зазначено, що критерієм для застосування норм ст. 42 КУзПБ та ст. 20 Закону про банкрутство, у тому числі і до заяв, поданих після введення в дію цього Кодексу, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.
Зважаючи на дату порушення провадження у цій справі про банкрутство боржника (12.09.2017), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до спірних правовідносин, які склалися до набрання чинності КУзПБ, положень ст. 20 Закону про банкрутство, якою врегульовано спеціальні правила та процедура визнання недійсними правочинів, укладених боржником, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та яка містить спеціальні положення щодо строків (сумнівного періоду, протягом якого боржник вчиняє правочини), суб`єктів (осіб які мають ініціювати право визнання договорів недійсними) і переліку підстав, за наявності яких можна визнавати правочини недійсними.
Як зазначено у ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора. 
Ураховуючи дату відкриття провадження у справі (12.09.2017) та дату укладення спірного договору (31.08.2016), судом першої інстанції вірно встановлено, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки Договір укладений поза межами підозрілого періоду.
Проте, відсутність правових підстав для оспорення укладеного боржником правочину на підставі саме ст. 20 Закону про банкрутство або ст.42 КУзПБ не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, Господарського кодексу України чи інших законів. Подібного за змістом висновку (стосовно оспорення правочинів, укладених поза межами відповідного "підозрілого періоду") дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 28.10.2021 у справі №911/1012/13.
Так, у позовній заяві ліквідатор посилався, зокрема, на порушення при укладенні оспорюваного Договору загальних засад законодавства щодо необхідності дотримання добросовісності при вчиненні дій учасниками цивільних правовідносин (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), щодо недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), а також на його фіктивність (ст. 234 ЦК України).
Щодо підстав визнання Договору недійним
Так, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) розмежовував кваліфікацію фіктивних та фраудаторних правочинів. 
. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Фіктивний правочин, на відміну від фраудаторного, виключає наявність наміру створити юридичні наслідки в момент його вчинення, що, в свою чергу, унеможливлює виникнення будь-яких майнових наслідків, оскільки такий правочин їх не породжує. Оскільки на підставі фіктивного правочину відсутня можливість передачі майна, restitutio in integrum виключається юридичною конструкцією фіктивного правочину. Якщо ж буде встановлено, що така передача de facto відбулася, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний, і тому норма ст. 234 ЦК України не підлягає застосуванню, адже фіктивний правочин de jure не породжує будь-яких правових наслідків. У свою чергу, правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (ч. 3 ст. 234 ЦК України).
Практичне правозастосування виходить з того, що "фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Сам по собі факт невиконання сторонами умов правочину не робить його фіктивним. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним" (постанова Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 924/1014/18).
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, із змісту позовної заяви вбачається, що ліквідатор, окрім посилання на ст. 234 ЦК України, не зазначив конкретних обставин, які б вказували саме на фіктивність спірного правочину, а тому вважати його недійсним із зазначеної підстави є помилковим. 
У вищевказаній постанові Верховного Суду від 15.05.2024 у даній справі Верховний Суд акцентував увагу на те, що  ТОВ "Агробонус схід" слід було розглядати, як кредитора, без згоди якого оспорюваний Договір не породив би будь-яких юридичних наслідків, дії посадових осіб ТОВ "Агробонус схід" слід розглядати як такі, чи можуть вони вважатися добросовісними, чи є підстави вважати, що спірний договір і додані до нього документи складені виключно з переслідуванням неправомірної мети, направленої на ухилення від виконання наявних зобов`язань перед ТОВ "Агробонус схід" та погіршення його фінансового становища, і, як результат, завдання шкоди кредиторам ТОВ "Агробонус схід", що і було підставою для визнання недійсним цього правочину, як фраудаторного, укладеного з порушенням норм Цивільного кодексу України. Під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного й об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надати належну правову оцінку доводам сторін спору, зокрема, заявленим вимогам позивача з урахуванням визначених ним підстав заявлених вимог (фактичної підстави - вчинення правочинів на шкоду кредиторам та правової підстави, яка, окрім приписів ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ґрунтується на загальних нормах ЦК України). 
Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом).
Після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в спеціальному правовому режимі, під час якого, на відміну від позовного провадження, наявний особливий судовий контроль в усіх судових процедурах, починаючи від стадії прийняття заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство і до завершення провадження у цих справах. Судовий контроль також охоплює майно боржника, за рахунок якого здійснюється задоволення вимог кредиторів. Вказаний контроль зумовлений дотриманням інтересів сторін у справі та збереженням ліквідаційної маси.
Якщо сторона у справі зловживає своїми правами, діє на шкоду боржника чи кредиторів, то суд застосовує всі заходи, які передбачені законом, з метою повного або максимально можливого задоволення вимог кредиторів. Якщо посадові особи боржника вчиняють дії по виведенню активів боржника перед відкриттям або після відкриття провадження у справі про банкрутство, то такі дії можуть бути спростовані, а ці особи будуть нести відповідальність відповідно до закону.
Зловживання матеріальними правами або недобросовісна поведінка боржника щодо виведення його активів з ліквідаційної (конкурсної) маси для унеможливлення задоволення вимог кредиторів відповідно до ч. 3   ст.16 Цивільного кодексу України     не може захищатися законом, якщо навіть в подальшому ці активи були використані добросовісними набувачами. Сам факт відкриття провадження у справі про банкрутство, який стає загальновідомим, робить акцент на те, що всі особи, які дотичні до майна боржника мають розуміти, що це майно знаходиться під особливим судовим контролем і будь-які правочини, майнові дії щодо цього майна можуть бути спростовані, а сама по собі необізнаність особи щодо відкриття справи про банкрутство не є тим фактом, який робить її добросовісним набувачем. В протилежному випадку боржник може за рахунок таких маніпуляцій зробити неможливим повернення майна до ліквідаційної маси.
Завдяки судовому контролю забезпечується баланс інтересів боржника та кредиторів, попереджуються можливі зловживання і гарантується справедливість процесу банкрутства.
Кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України,   ГК України   чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.
Судова колегія зауважує, що кредитори та арбітражний керуючий наділені правом на звернення до суду з позовом про визнання укладених боржником договорів фраудаторними, як заінтересовані особи, права яких порушено, враховуючи, що кредитори є «жертвою» фраудаторного правочину, оскільки такі правочини та дії безпосередньо направлені на зменшення активів боржника, що унеможливлює виконання основних зобов`язань боржника перед іншими кредиторами.
В кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.
Інститут визнання недійсними правочинів у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
Так, правочинами визнаються дії фізичних та юридичних осіб, спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин - це дія, яка вчиняється для досягнення дозволеної законом мети (набуття майна тощо), яка характеризується такими ознаками: це завжди вольовий акт, тобто дії свідомі; це правомірні дії, тобто вчиняються відповідно до закону; спеціальна спрямованість на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочину завжди присутня правова мета.
Фраудаторними правочинами в юридичній науці та в останні роки в українській судовій практиці називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.
Цей термін походить від англ. "fraud" - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.
Стаття 13 Цивільного кодексу України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Межі є невід`ємною рисою будь-якого суб`єктивного права. Суб`єктивні цивільні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, має певні межі за змістом і за характером здійснення.
Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.
За одним із сучасних визначень, під зловживанням правом розуміються випадки, коли суб`єкт цивільних правовідносин, якому належить певне суб`єктивне цивільне право, здійснює його неправомірно, коли суть здійснення права іде врозріз з його формальним змістом.
Тобто уповноважена особа, маючи суб`єктивне право і спираючись на нього, виходить за межі дозволеної поведінки. Слово "зловживання" за своїм буквальним змістом означає використання, вживання чого-небудь з метою заподіяння певного зла, шкоди, збитків кому б то не було.
Семантичне тлумачення терміна "зловживання правом" призводить до висновку про те, що його основним змістом є використання належного уповноваженій особі суб`єктивного цивільного права на шкоду іншому учаснику цивільних відносин.
Отже, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.
У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.
Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 Цивільного кодексу України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".
Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема, у банкрутстві (стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства), стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства), при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").
Велика Палата Верховного Суду кваліфікує правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам, як фраудаторні правочини, зробивши такий правовий висновок: "Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник, який  укладає фраудаторний договір, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України)" (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц).
Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору.
Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм шикани (зловживання правом).
Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредиторів використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.
Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування;
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора".
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17)).
Цивільні й господарські відносини, у межах яких передбачається виконання обов`язку боржника в майбутньому без забезпечення такого боргу, ґрунтуються в основному на довірі учасників відносин до свого контрагента, а також на впевненості в можливості захистити свої майнові права в спосіб, передбачений законом, зокрема через суд.
У сучасному українському законодавстві, як і в іноземних правопорядках, оспорювання так званих підозрілих угод є одним з найважливіших юридичних інструментів консолідації та збільшення конкурсної маси.
Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, що вчинений, зокрема, всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 Цивільного кодексу України.
Слід звернути увагу, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано Кодексом України з процедур банкрутства з 21.10.2019, а до вступу в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство в редакції від 19.01.2013, що втратив чинність 21.10.2019, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.
Разом з тим, Кодекс України з процедур банкрутства, як і Закон про банкрутство є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.
Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.
Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи спірний правочин на предмет його відповідності нормам ст.     3, 13 ЦК України, а саме - щодо дотримання засад справедливості, добросовісності та розумності та порушення цим правочином прав кредиторів боржника, суд першої інстанції вірно встановив наступне.
          Під час укладення спірного правочину (31.08.2016) ТОВ «Агробонус Схід» вже мало грошові зобов`язання перед: ТОВ «Спектр-Агро» (ініціюючий кредитор) за договорами поставки від 19.02.2016 та від 31.05.2016 (рішення суду від 18.01.2017 справа № 911/3896/16 та від 23.01.2017 справа № 911/3897/16, ухвала суду від 12.09.2017 у справі № 911/2548/17); ТОВ «Торговий дім «Насіння» за договором від 27.01.2016 (рішення суду від 15.03.2017 № 911/344/17, ухвала суду від 20.11.2017 у справі № 911/2548/17); ТОВ «Райз-Максимко» за договором поставки від 31.01.2015 (ухвала суду від 20.11.2017 у справі № 911/2548/17). Відповідно до ухвали суду від 20.11.2017 цей розмір складає більше 10     000     00,00 грн основного зобов`язання (без штрафних санкцій);  ТОВ «Маяк Агроплюс» у відповідний період мав заборгованість перед ТОВ «Агробонус Схід» у розмірі 1     559     530,00грн за договорами від 10.02.2015 та 11.02.2015, що підтверджується рішенням суду від 27.03.2023 у справі №911/2548/17 (911/1028/22). Із змісту рішення також вбачається, що незважаючи на відсутність платежів від ТОВ «Маяк Агроплюс» (останній платіж здійснений 29.08.2016) та наявної заборгованості, ТОВ «Агробонус Схід» продовжував перераховувати ТОВ «Маяк Агроплюс» грошові кошти (платіжні доручення від 20.02.2017 на суму 2     000,00грн та 22.02.2017 на суму 320     000,00     грн). Доказів, які б вказували на можливість та намір ТОВ «Маяк Агроплюс» виконувати свої грошові зобов`язання за зазначеними договорами, учасниками справи суду надано не було.
Крім того, рішеннями суду: від 01.08.2016 у справі № 911/2021/16 стягнуто з ТОВ «Маяк Агроплюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Презенс технолоджи» 374     227,59 грн основного богу, 67     353,32 грн пені, 31     345,66 грн     3     % річних та 7     261,36 грн судового збору; від 15.10.2015 у справі №     911/3248/15 стягнуто з ТОВ «Маяк Агроплюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Віейбі Лізинг» 5     651,40 грн штрафу та 1     827,00 грн судового збору. Із змісту відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень  від 20.06.2023 вбачається, що відносно боржника ТОВ «Маяк Агроплюс» відкрито три виконавчі провадження.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що із змісту фінансових звітів суб`єкта малого підприємництва ТОВ «Маяк Агроплюс» за 2015 та 2016 рік убачається, що: на кінець звітного періоду (2015 рік) останній має поточні зобов`язання на загальну суму 23     778     500 грн, активів на загальну суму 22 602     700 грн, чистий дохід 1     535     000 грн; на кінець звітного періоду (2016 рік) останній має поточні     зобов`язання на загальну суму 36     757     800 грн, активів на загальну суму 33     707 000 грн, чистий дохід «-» 1     670     400     грн.
Місцевий господарський суд вірно встановив, що  відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31.08.2016: засновниками ТОВ "Маяк Агроплюс" (код ЄДРПОУ 37508617) були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (також є кінцевим бенефіціарним власником); засновниками ТОВ "Агробонус Схід" (код ЄДРПОУ 39141465) були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (також є кінцевим бенефіціарним власником). Отже ТОВ "Маяк Агроплюс", на яке переведений борг, та ТОВ "Агробонус Схід", яке надало згоду на переведення боргу є пов`язаними особами у розумінні ст. 1 КУзПБ (юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи). 
Враховуючи вищевикладене, позивач,  надаючи відповідну згоду на укладання оспорюваного правочину, мав бути обізнаним про фінансовий стан ТОВ «Маяк Агроплюс» та про реальну можливість виконання зобов`язання перед ним за відповідним договором.
Крім того, як вірно установлено судом, так і не спростовано учасниками справи, ТОВ «Маяк Агроплюс» з моменту укладення спірного правочину не вчиняло жодних дій щодо його виконання.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно зі змісом звіту про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможність ТОВ «Агробонус Схід» (за 2015-2016 роки), складеного незалежним аудитором, убачається, що в діях керівництва підприємства наявні ознаки нераціонального ведення господарської діяльності, які призвели до збитковості підприємства та ознаки навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства, тобто доведення до банкрутства. Аналогічний висновок зроблений у відповідному звіті Головного територіального управління юстиції у Київській області від 24.05.2019 №8580-5-5/5.
Як вказує відповідач-1 та зазначене вбачається із змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 911/2548/17, під час розгляду питання про притягнення посадових осіб ТОВ «Агробонус Схід» до субсидіарної відповідальності була проведена судово-економічна експертиза у висновку якої зазначено, що     надати категоричну відповідь     на запитання чи мали показники фінансово-економічного стану ТОВ «Агробонус Схід» за три роки, що передували порушення цієї справи про банкрутство, такими, що мають ознаки доведення до банкрутства, експерту не надається за можливе. Зазначений висновок зроблений у зв`язку з тим, що експерту не були надані усі документи (за три роки до дати порушення справи про банкрутство), які підлягають дослідженню. Водночас, у висновку зазначено, що надані на дослідження документи (звіт про фінансовий стан та звіт про фінансовий результат) за 2015-2017 роки мають ознаки господарської діяльності лише 2015 та 2016, при цьому, виявлена невідповідність даних на кінець 2015 та 2016  з даними на початок 2016 та 2017.
Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що наявність вищевказаного висновку судово-економічної експертизи ані підтверджує, ані спростовує відповідні обставини (наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства), оскільки чіткої відповіді на поставлене судом питання експертом надано не було.
Колегія суддів вважає правомірними доводи суду першої інстанції відносно того, що висновки, які містять у звітах аудитора та Головного територіального управління юстиції у Київській області, не спростовані учасниками справи належними та допустимим доказами.
Як вбачається зі  змісту п. 2.1, п. 3.4 Договору та повідомлення про згоду на переведення боргу, первісний боржник (ФОП Ярошенко Б.О.)     сплачує     новому боржнику (ТОВ «Маяк Агроплюс») за прийняття на себе боргу винагороду у розмірі 981     350,00 грн. З моменту набуття чинності цим Договором у нового боржника (ТОВ «Маяк Агроплюс») виникає право вимоги до первісного боржника (ФОП Ярошенко Б.О.) у сумі зазначеній у ст. 2 цього Договору.
Отже сторони Договору домовились, що за переведення боргу новий боржник саме     сплачує     суму у відповідному розмір. Іншого альтернативного способу здійснення розрахунку зазначеним Договором не передбачено.
Водночас, сторонами 01.09.2016 був підписаний акт про зарахування зустрічних грошових вимог у розмірі 981     350,00грн.
Як зазначалося вище, договір надання консультаційних послуг від 05.01.2015 №501-МЯ,  на підставі якого у ТОВ «Маяк Агроплюс» виникло зобов`язання перед ФОП Ярошенко Б.О. у відповідному розмірі, відповідачами суду на дослідження надано не було. У зв`язку з чим установити умови надання послуг, їх розмір, вартість, та, як наслідок, зробити висновок, що у ТОВ «Маяк Агроплюс» була наявна заборгованість у розмірі 981     350,00 грн перед ФОП Ярошенко Б.О. (реальність угоди про зарахування зустрічних грошових вимог), суд можливості не має.
               Підсумовуючи викладені обставини справи у своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що маючи кредиторську заборгованість ТОВ «Агробонус Схід» погодив переведення боргу за оспорюваним правочином, що дало змогу замінити сторону у зобов`язанні з діючого підприємця на підприємство, яке вже мало ознаки незадовільного фінансового стану, про що власники ТОВ «Агробонус Схід», які є одночасно і власниками ТОВ «Маяк Агроплюс», не могли  бути не обізнані.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначені дії ТОВ «Агробонус Схід» вчинені у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредиторами, та фактично призвели до зменшення вірогідності повернення боргу товариству, спірний Договір є фраудотарним (вчинений на шкоду кредиторам боржника у даній справі) та може бути визнаний судом недійсним. ТОВ «Агробонус Схід», надаючи згоду на такий правочин, діяв недобросовісно, без його згоди  такий договір не породив би будь-яких юридичних наслідків, спірний договір і додані до нього документи складені виключно з переслідуванням неправомірної мети, направленої на ухилення від виконання наявних зобов`язань перед ТОВ "Агробонус схід" та погіршення його фінансового становища, і, як результат, завдання шкоди кредиторам ТОВ "Агробонус схід", що є підставою для визнання недійсним цього правочину, як фраудаторного, укладеного з порушенням норм Цивільного кодексу України.
Щодо права ТОВ «Агробонус Схід» визнавати Договір недійсним.
Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Норма ст. 520 ЦК України має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника.
Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора.
У свою чергу, вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання, з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).
Отже, для заміни боржника в зобов`язанні необхідна воля кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу та дії, які полягатимуть у наданні відповідної згоди.
Як зазначалося вище, ТОВ «Агробонус Схід» як кредитор надав згоду на переведення боргу за Договором. Таким чином, ТОВ «Агробонус Схід» є учасником оскаржуваного правочину, який слід розглядати в сукупності та в залежності від дій всіх його учасників - ФОП Ярошенка Б.О., як первісного боржника, ТОВ «Маяк агроплюс» (нового боржника) та ТОВ «Агробонус схід», як кредитора, без згоди якого на переведення боргу такий договір не породив би будь-яких юридичних наслідків. Зазначені висновки зроблені і Верховним Судом під час перегляду у касаційному порядку рішення судів першої та апеляційної інстанції у даній справі.
Щодо застосування позовної давності. 
В матеріалах даної справи наявна заява про застосування позовної давності.     
На думку скаржника, право на звернення до суду із позовом у Позивача виникло ще 31.08.2016, тоді як Позивач звернувся лише 15.05.2023, тобто із пропуском строку позовної давності.
За висновком суду першої інстанції, застосування інституту позовної давності у даному випадку пов`язується саме із моментом отримання позивачем, який не є стороною договору, інформації про порушення його права, а не з фактом укладення між відповідачами оспорюваного договору, що свідчить про звернення ліквідатора ТОВ "Агробонус Схід"  у межах строку позовної давності. 
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Отже початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
При тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права.
У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, постанові Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 5/530-03 (924/1244/20)).
Водночас, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Колегія суддів погоджується із скаржником відносно того, що з матеріалів справи вбачається, що вищевказаний Договір і повідомлення про згоду на переведення боргу підписані 31.08.2016, таким чином відповідний строк позовної давності закінчується 01.09.2019, тоді як позивач звернувся до суду 11.05.2023, тобто поза межами вищевказаного строку.
Позивач у суді першої інстанції клопотав перед судом щодо визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.
Відповідно до ч. 5  ст. 267 ЦК України  якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
     Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 у справі №  922/1467/19  зазначив, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском позовної давності, тому таке питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №     706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).
Водночас, до висновку про поважність причин пропуску позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Встановлення обставин, які свідчать про поважність причин пропуску позовної давності, здійснюється судом за загальними правилами доказування, визначеними процесуальним законом. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви з посиланням на докази на підтвердження цих висновків.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні особи (позивача) до суду за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що розглядається у межах справи про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права (пункт 112 постанови Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №     911/3091/21).
З огляду на положення ст. 13 ЦК України («Межі здійснення цивільних прав») суд має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (право на позов) і до моменту звернення з позовом, зважати на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання (надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо).
          Колегія суддів вбачає, що строк позовної давності у даній справі підлягає поновленню, враховуючи, що ліквідатором зазначений строк було пропущено з поважних причин.
Як зазначає ліквідатор, про існування спірного Договору йому стало відомо лише під час розгляду справи № 911/2548/17 (911/1029/22) в Північному апеляційному господарському суді, де ФОП Ярошенко Б.О. подав до суду апеляційної інстанції нові докази, а саме, договір про переведення боргу від 31.08.2016. 
Так, вказані обставини підтверджуються рішенням суду від 17.10.2022 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 у справі № 911/2548/17 (911/1029/22), зокрема: із змісту рішення суду від 17.10.2022 вбачається, що ліквідатором у результаті опрацювання виписок по банківських рахунках ТОВ "Агробонус Схід" установлено, що поміж інших, дебітором банкрута рахується ФОП Ярошенко Б.О., а сума неповернутої фінансової допомоги складає 981        350,00 грн. Заперечуючи позовні вимоги, ФОП Ярошенко Б.О. указує на те, що позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України не було надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, що б підтверджували факти укладення між позивачем та відповідачем будь-яких договорів позики, факти виникнення між позивачем та відповідачем взаємних прав та обов`язків щодо надання позики, факти виникнення відносин щодо надання позики за відповідними договорами і, відповідно, виникнення у відповідача обов`язків щодо повернення позики, досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо встановлення строку повернення позики, тощо; із змісту постанови суду апеляційної інстанції від 07.02.2023 убачається, що оскільки з вини відповідача (ФОП Ярошенко Б.О.) до суду першої інстанції не були вчасно подані докази щодо переведення боргу на іншу особу, та, як наслідок, суд першої інстанції не міг оцінити всі докази та прийняти обґрунтоване рішення, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника.
Зазначене у своїй сукупності підтверджує те, що ліквідатор дізнатися про існування спірного Договору міг лише під час розгляду справи № 911/2548/17 (911/1029/22) в суді апеляційній інстанції, а саме, з моменту отримання копії апеляційної скарги (листопад 2022), що, на думку колегії суддів, є поважною причиною для поновлення строку для звернення до суду за захистом порушенного права позивача у даній справі.
Що стосується саме ТОВ "Агробонус Схід", то виходячи з вищевказаних обставин справи, керівник Товариства, надаючи згоду на укладення оспорюваного договору, діяв недобросовісно, на шкоду кредиторам товариства, та не маючи на меті відновлення порушеного права Товариства, навпаки, своїми діями посприяв укладанню оспорюваного Договору, який визнається судом фраудаторним, таким, що укладений на шкоду кредиторів Товариства.
Враховуючи вищевикладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича слід задовольнити частково. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23), виклавши її в редакції даної постанови. 
В решті рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23) слід  залишити без змін, враховуючи, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростували правомірність застосування імперативних норм чинного законодавства, якими обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині висновків щодо визнання спірного правочину фраудаторним. В цій частині місцевий господарський суд, враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.05.2024 у даній справі, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального права.
Висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19, відповідно до якої у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.10.2024  у cправі № 904/6044/20 (904/4625/22)
Оцінюючи оскаржуване судове рішення через призму застосування принципів оцінки доказів та аргументації своїх висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", судова колегія зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі); суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент; межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення; питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (пункти 21, 23 Рішення).
У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).
Згідно зі     статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"     суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
Керуючись ст.ст.     129, 269, 270, 275, 276, 277, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ярошенка Богдана Олеговича задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23), виклавши її в редакції даної постанови.
В решті рішення Господарського суду Київської області  від 04.11.2024 у справі №911/2548/17 (911/1478/23) залишити без змін.
Матеріали справи № 911/2548/17 (911/1478/23) повернути до Господарського суду Київської області. 
Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.
Повний текст складено 16.04.2025

Головуючий суддя                                                            М.Л. Доманська 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                Б.В. Отрюх