ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2879/25 Справа № 205/14867/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

29 квітня 2025 року        Дніпровський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді: Ткаченко І.Ю.,
       суддів: Пищиди М.М., Свистунової О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, про встановлення факту, що має юридичне значення
за апеляційною скаргою адвоката Лозінської Оксани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року про залишення заяви без розгляду, -

В С Т А Н О В И В: 

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності диплому, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року заяву було залишено без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою, адвокат Лозінська О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що в своїй заяві ОСОБА_1 просила встановити факт належності їй диплома серії НОМЕР_1 , виданого 25 липня 1982 року, оскільки в дипломі зазначено " ОСОБА_2 ", що не відповідає її імені та по батькові згідно паспортних даних. Ніякого встановлення факту наявності трудового стажу або незгоди з рішенням органу ПФУ заявниця не має та не зверталась до суду з цим питанням. Спір про право між заявницею та Головним управлінням Пенсійного фонду у Тернопільській області щодо призначення пенсії відсутній, оскільки в даному випадку вирішується питання лише про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документа, що підтверджує стаж оскільки ім`я та по батькові, які зазначено в документі, не збігається з іменем особи за паспортом.
       
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. (п.4 ч.4 ст.19 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що представником Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області у достатній мірі вмотивовано суду, що розгляд даної справи пов`язаний із виникненням спору про право на отримання відповідних пенсійних виплат заявником. Таким чином, під час розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження, а тому заяву слід залишити без розгляду. 

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.
У тому разі, коли буде виявлено, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження №61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження №61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження №61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження №61-18230св19).
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч.1 ст.315 ЦПК України.
Так, відповідно до вказаної норми закону, суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності диплому, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області та просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_1 , виданого 25 липня 1982 року технічним училищем №22 м.Донецька, на ім`я ОСОБА_3 . 
Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області наголошує на тому, що заявниця ОСОБА_1 звернулась до них з метою оформлення пенсії та надала свою трудову книжку та диплом.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №057150012611 від 07 березня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, головним управлінням Пенсійного фонду України у Тернопільській області не враховано період навчання в технічному училищі №22 м.Донецька з 01 вересня 1981 року по 25 липня 1982 року, оскільки в дипломі зазначено ім`я та по батькові " ОСОБА_2 " не відповідає імені та по батькові " ОСОБА_4 " згідно паспортних даних.
Втім у даній заяві ОСОБА_1 не ставить питання про встановлення факту наявності у неї страхового стажу та не висловлює свою незгоду із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області №057150012611 від 07 березня 2024 року. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність спору про право в заяві ОСОБА_1 про встановлення факту належності диплому, та як наслідок суд першої інстанції не встановив обставини справи у повному обсязі та не дослідив докази, на які посилалася заявниця, не дав їм належну оцінку, чим допустив неповноту з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції залишив заяву про встановлення факту належності диплому без розгляду без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України,

У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу адвоката Лозінської Оксани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити. 

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року про залишення заяви без розгляду - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2025 року.

Судді: