П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/7997/24	
Перша інстанція: суддя Мельник О.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Єщенка О.В.    
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2024р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ НП в Миколаївській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Миколаївській області від 12.07.2024р. №586 о/с в частині переміщення капрала поліції ОСОБА_1 (0160960) на рівнозначну посаду поліцейського відділення тактико- спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області, звільнення з посади поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області;    
- поновити капрала поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського    РВП ГУ НП в Миколаївській області з 15.07.2024р.; 
- в частині поновлення капрала поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУ НП    в Миколаївській області області допустити негайне виконання рішення.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він проходив службу в ГУ НП в Миколаївській області на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського РВП.
Позивач зазначив, що 13.07.2024р. ним було отримано наказ ГУ НП в Миколаївській області від 12.07.2024р. за №586  о/с, яким його було повідомлено про те, що відповідно до ч.1 та 8 ст.65 ЗУ "Про Національну поліцію", з 15 липня 2024 р. капрала поліції ОСОБА_1 (0160960), перемістити на рівнозначну посаду поліцейського відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області, для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, з посадовим окладом 2 470грн., встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40%, звільнивши його з посади поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.
На переконання позивача, що вищевказаний наказ в частині його переміщення є протиправним, оскільки: стан здоров`я позивача унеможливлює належне виконання ним посадових обов`язків на новій посаді; з посадовою інструкцією позивача ніхто не ознайомлював; він не надав згоди на своє переміщення (переведення) на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, в іншу місцевість, чим порушено положення ст.32 КЗпП України.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2024р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Миколаївській області від 12.07.2024р. №586 о/с в частині переміщення капрала поліції ОСОБА_1 (0160960) па рівнозначну посаду поліцейського відділення тактико- спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області, звільнення з посади поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області області.
Поновлено капрала поліції ОСОБА_1 (0160960) на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області з 15.07.2024р..
В частині поновлення капрала поліції ОСОБА_1 (0160960) на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області допущено негайне виконання рішення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,2грн..
В апеляційній скарзі ГУ НП в Миколаївській області просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи ГУ НП в Миколаївській області приймаючи оскаржуваний наказ діяли не в межах та з порушенням чинних норм законодавства України, оскільки переміщення поліцейського на посаду, для якої не встановлено повноважень, явно не сприяє ефективності несення відповідним поліцейським служби і не виходить з інтересів служби, а тому наявні законні підстави для його скасування.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП в Миколаївській області на посаді поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №2 Баштанського РВП.
10.07.2024р. командир Батальйону подав на ім`я начальника відповідача доповідну записку про наявний некомплект вакантних посад поліцейських середнього складу та про необхідність переведення до Батальйону для подальшого проходження служби поліцейських відповідача.
До доповідної записки заступника начальника ГУ НП в Миколаївській області від 11.07.2024р. «Про укомплектування БПОП «стрілецький» ГУ НП в Миколаївській області було додано Список поліцейських, які можуть бути переміщені на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, на вакантні посади до Батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області, за порядковим номером 31 якого зазначено позивача.
В подальшому, наказом ГУ НП в Миколаївській області від 12.07.2024р. за №586 о/с капрала поліції ОСОБА_1 (0160960) переміщено на рівнозначну посаду поліцейського відділення тактико - спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області, звільнивши з посади поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №  Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області області. 
Позивач вважаючи вищевказаний Наказ ГУ НП за №586 о/с протиправним у відповідній частині, звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваного наказу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує його незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є ЗУ «Про Національну поліцію» від 2.07.2015р. за №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII). 
Так, приписами ч.1  ст.1 Закону №580-VIII  визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. 
Положеннями ст.3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За правилами п.1 та 2 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Приписами ст.59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до ст.60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Положення ст.62 Закону №580-VIII визначають гарантії професійної діяльності поліцейського, за змістом якої поліцейський, зокрема, забезпечується належними умовами для виконання покладених на нього службових обов`язків та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.
Приписами п.2 ч.1 ст.65 Закону №580-VIII визначено, що переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі – місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я – на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону.
Посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції (ч.2 ст.65 Закону №580-VIII).
Положеннями абзацом другим пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. за №114 (надалі – Положення №114), встановлено, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Згідно з абз.1 і пп.«ж» п.40 Положення №114, призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.
У відповідності до  абз.2 ч.8 ст.65 Закону №580-VIII, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Аналізуючи вищевказані норми законодавства, судова колегія зазначає, що згода поліцейського є необхідною при переміщенні його по службі за ініціативою поліцейського, а також у зв`язку зі скороченням штатів.
В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Водночас, судова колегія зазначає, що п.2 ч.1 ст.65 Закону №580 -VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.05.2023р. у справі за №620/3663/19.
Окрім того, у п.54 мотивувальної частини постанови від 25.05.2023р. у справі №620/3663/19 Верховний Суд сформував правову позицію про те, що зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 1 травня 2022р., виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, що мало місце в судовій практиці.
Тому, апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що спірні правовідносини врегульовуються ст.32 КЗпП України, і що для переміщення поліцейського в іншу місцевість необхідна його згода.
Як вбачається із матеріалів справи, що відповідно до спірного Наказу №586 о/с  позивача  переміщено  на рівнозначну посаду поліцейського відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області, звільнення з посади поліцейського з реагування патрульної поліції сектору поліцейської діяльності №1 ВП №2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області.
Отже, на підставі оскаржуваного наказу позивача було переміщено на рівнозначну посаду, оскільки нею передбачено теж саме спеціальне звання, яке він мав на попередній посаді. Як наслідок, при такому переміщені позивача на іншу посаду та в іншу місцевість його згода не потрібна.
Як вбачається із оскаржуваного Наказу №586 о/с, що переміщення позивача здійснено для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Проте, дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що у поданні командира БПОП (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області про призначення позивача на посаду поліцейського відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області нічого не зазначено, які інтереси служби слугують підставою для призначення позивача на вказану посаду, і чим він буде ефективнішій на новій посаді у порівняні з попередньою.
При цьому, у довідній записці заступника начальника ГУ НП в Миколаївській області від 11.07.2024р., яка вказана як підстава для прийняття Наказу №586 о/с, вказано, що відповідні призначення здійснюються з метою ефективного виконанням Батальйоном завдань і функцій.
У доповідній записці командира Батальйону, поданої 10.07.2024р. на ім`я начальника відповідача, зазначено, що у зв`язку з наявним некомплектом вакантних посад поліцейських середнього складу суттєво знижує ефективність його діяльності, загрожує належній організації та забезпеченню виконанню покладених на Батальйон завдань та функцій, а також сприяє завантаженості поліцейських.
Проте, відповідач вказує на те, що на даний час відсутнє положення про Батальйон, а тому не розроблені посадові інструкції його поліцейських.
Апеляційним судом встановлено, що станом на день прийняття оскаржуваного Наказу №586 о/с був відсутній нормативний документ, яким встановлено завдання та функції Батальйону, а також не були прийняті посадові інструкції на посади його поліцейських.
Отже, враховуючи ч.2 ст.19 Конституції України, Батальйон до затвердження положення про нього не має повноважень на здійснення жодних функцій, а відсутність посадових інструкцій за посадами його поліцейських унеможливлює виконання ними будь-яких завдань (такі дії вважатимуться такими, які виходять за межі наданих їм прав і повноважень).
Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що спірний Наказ №586 о/с в частині призначення позивача не відповідає вимогам, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України (не є обґрунтованим, добросовісним, розсудливим, пропорційним тощо), оскільки переміщення поліцейського на посаду, для якої не встановлено повноважень, явно не сприяє ефективності несення відповідним поліцейським служби і не виходить з інтересів служби.
З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції відносно про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 та скасування наказу ГУ НП в Миколаївській області від 12.07.2024р. №586 о/с в частині переміщення капрала поліції ОСОБА_1 (0160960) на рівнозначну посаду поліцейського відділення тактико- спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУ НП в Миколаївській області.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області – залишити без задоволення.
          Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2024р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.                    

Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                                                
                       Судді:                                                                                  І.О. Турецька                                                                                                      

                                                                                                               О.В. Єщенко