ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 750/1106/25          Суддя (судді) суду 1-ї інст.: 
          Супрун О.П.

ПОСТАНОВА
Іменем України

06 травня 2025 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Єгорової Н.М.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.02.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 16.01.2025 серії ЕНА № 3873325.
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.02.2025 позов задоволено:
- постанову про адміністративне правопорушення від 16.01.2025 серії ЕНА № 3873325, винесену рядовим поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області Ружицьким Володимиром Вікторовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), - скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 грн 60 коп. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) у відшкодування сплаченого судового збору.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірним.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 16.01.2025 відносно ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3873325, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 122 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Постановою встановлено, що 16.01.2025 о 22 год 27 хв. по провулку Лісовому, 36А у місті Чернігові водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «BMW 535», державний номерний знак « НОМЕР_1 », не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив пункт 9.2.б ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відсутні.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту .
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право без складення відповідного протоколу виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення правил дорожнього руху на місці вчинення такого правопорушення.
Правила дорожнього руху (далі - ПДР) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП у зв`язку із порушенням пункту 9.2.б ПДР.
Приймаючи оскаржувану постанову відповідач вказував про те, що позивач керуючи транспортним засобом «BMW 535», державний номерний знак « НОМЕР_1 », не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті. Проте, позивач заперечує керування вказаним транспортним засобом, а відтак і факт скоєння спірного правопорушення.
Так, як вірно встановив суд першої інстанції із наявних у матеріалах справи відеозаписів, 16.01.2025 о 22 год 27 хв. по провулку Лісовому під час патрулювання вулиць працівниками патрульної поліції було виявлено транспортний засіб «BMW 535», державний номерний знак « НОМЕР_1 », водій якого при повороті праворуч, а після при повороті ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, що є порушенням пункту 9.2.б ПДР. Виявивши адміністративне правопорушення, поліцейські направились за автомобілем, а водій, повернувши ліворуч на гараж, продовжив рух. Поліцейський автомобіль подав сигнал про зупинку. Після зупинки автомобіля з нього вийшов позивач та почав тікати від поліцейських. При цьому, у подальшому, при спілкуванні із поліцейськими, позивач заперечив керування ним транспортним засобом.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частин першої, другої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини другої статті 73 КАС предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно пункту 1 частини п`ятої статті 44 КАС учасники справи зобов`язані подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Колегія суддів наголошує на тому, що обов`язок доказування своїх вимог та заперечень покладається на кожного учасника справи. Наявність у суб`єкта владних повноважень обов`язку довести правомірність свого рішення не звільняє інших учасників справи та, зокрема, позивача, від обов`язку доводити відповідними засобами доказування свої вимоги та підстави позову у суді.
У зв`язку із викладеним, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що матеріли справи не містять жодних доказів перебування на час скоєння спірного порушення у транспортному засобі «BMW 535» державний номерний знак « НОМЕР_1 » інших осіб, окрім позивача. Тобто, у ході судового розгляду не було доведено будь-якими засобами доказування керування вказаним транспортом іншими особами. Самого лише твердження позивача про те, що транспортним засобом керувала інша особа, недостатньо для висновку про доведення цього факту зважаючи на характер обставин даного спору.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку відповідач довів перебування у спірному транспортному засобі саме позивача, чого останній також не заперечив. Водночас, відсутність у матеріалах справи доказів того, що в автомобілі перебувала також і інша особа, яка здійснювала керування ним, свідчить про те, що цим транспортним засобом керував саме позивач.
У зв`язку із цим, позивач є належним суб`єктом відповідальності за спірне правопорушення.
Як вже зазначалося, матеріалами справи підтверджується, що водій транспортного засобу «BMW 535», державний номерний знак « НОМЕР_1 » 16.01.2025 о 22 год 27 хв. при повороті праворуч, а після при повороті ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку
Згідно пункту 9.2.б ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.
За визначенням пункту 1.10 ПДР водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, оскільки у ході апеляційного розгляду суд дійшов висновку про здійснення керування згаданим транспортним засобом саме позивачем, то його було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності згідно оскаржуваної постанови відповідно до частини другої статті 122 КУпАП у зв`язку із порушенням пункту 9.2.б ПДР внаслідок неподання сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед поворотом.
Тому, оскаржувана постанова відповідача є правомірною та не підлягає скасуванню.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.02.2025 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких 

Суддя          Н.М. Єгорова