П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 947/14211/24	
Перша інстанція: суддя Огренич І.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Єщенка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України на рішення Київського районного суду м.Одеси від 13 березня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до УПП в Одеській області, рядового поліції 2 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Одеській області Чернеги М.І., у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1884125 від 11.04.2024р.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що постановою серії ЕНА №1884125 від 11.04.2024р. його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700грн. за ч.4 ст.122 КУпАП, а саме за те, що позивачем було перевищено встановлене обмеження швидкості руху на 63км/год.
Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням чинних норм законодавства України.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 13 березня 2025р. позов - задоволено.
Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1884125 від 11.04.2024р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122КпАП України скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись із даним судовим рішенням ДПП України подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. 
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки позивачу не було надано можливості скористатись правовою допомогою.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.317 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Так, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1884125 від 11.04.2024р., ОСОБА_1 , 11.04.2024р. о 16:16год., с.Знам`янка (Червонознам`янка), траса М-05 Київ-Одеса 402км керуючи т/з «Infiniti QX70» д.н. НОМЕР_1 в межах міста рухався зі швидкістю 113км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 63км/год (зафіксовано приладом TruCam 008402) та порушив п.12.4 ПДР України та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, у вигляді накладення штрафу у розмірі 1 700грн.
Позивач, не погоджуючись із вищевказаною постановою ДПП та вважаючи її протиправною, звернувся в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної постанови ДПП, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Що стосується встановленого адміністративного правопорушення, то судова колегія зазначає наступне. 
Так, провадження в  справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями ст.7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Приписами ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Положеннями ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію (надалі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може  закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП є таким, що підтверджується наданими доказами. 
При цьому, судова колегія бере до уваги те, що позивач не заперечує факт руху його транспортного засобу на спірній ділянці дороги зі швидкістю більш аніж 100км/год.
Що стосується єдиного посилання позивача щодо того, що при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором порушено права позивач, оскільки не було вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, то судова колегія виходить з наступного.
В силу положень ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.252 КУпАП, відповідач оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.
У відповідності до вимог ч.3 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.
Положення ч.2 ст.258 КУпАП надають право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
При цьому, слід зазначити, що за приписами закону про адміністративні правопорушення, розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.
Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.
Так, позивач вказує, що йому не надано можливості користуватися правовою допомогою та не надано можливості скористатися правами, передбаченими  ст.268 КУпАП.
Судова колегія зазначає, що права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст.268 КУпАП.
Так, відповідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право:
- знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання;
- при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження;
- оскаржити постанову по справі.
Зміст ст.268 КУпАП вказує на те, що зазначені права поділяються на загальні, які має кожна особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також права, якими особа наділяється при розгляді справи.
Апеляційний суд зазначає, що законом встановлений спеціальний порядок притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачені ч.4 ст.122 КУпАП, який полягає у тому, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.
При цьому, судова колегія враховує висновок Конституційного Суду України, який викладений у рішенні від 26 травня 2015р. №5-рп/2015, згідно якого скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
У вказаному рішенні міститься висновок про те, що положення, зокрема ч. 1 ст. 268 КУпАП, є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.
На час розгляду конституційного подання і прийняття вказаного рішення, Кодексом України про адміністративні правопорушення не було передбачено застосування скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.4 ст.122 КУпАП.
Разом з тим, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», що набув чинності з 8 серпня 2015р., були внесені зміни до ст.258 КУпАП у частині визначення випадків, у яких протокол про адміністративне правопорушення не складається, а накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення.
Отже, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права гарантується при розгляді справи за правилами розділу ІV КУпАП,  який у даному випадку не здійснювався.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Санкція  ст.122 КпАП України  не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Крім того, судова колегія зазначає, що позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. 
Отже, судова колегія вважає, що відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст.268 КУпАП, при розгляді справи.
Також, суд першої інстанції приймаючи оскаржуване судове рішення послався на те, що позивач виявляв бажання скористатись правовою допомогою, про що надав рядовому поліції 2 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Одеській області Чернегі М.І. відповідне письмове клопотання.
Проте, судова колегія звертає увагу на те, що вказане клопотання в матеріалах справи відсутнє, а тому вважає такі твердження суду першої інстанції необґрунтованими та хибними.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , адже відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб встановлений законом.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку про відсутні підстави для задоволення позову.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції України – задовольнити.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 13 березня 2025р. – скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                                                                                 
                       Судді:                                                                                   І.О. Турецька                                        

                                                                                 
                                                                                                    О.В. Єщенко