ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 червня 2025 року                          місто Чернівці справа № 713/3334/24
провадження №22-ц/822/484/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н.К.,
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Факас А.В.
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2  на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, головуючий в суді першої інстанції суддя Кириляк А.Ю.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2024 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Посилався на те, що 28 жовтня 1990 року виконавчим комітетом Коритненської сільської ради між сторонами зареєстровано шлюб.
Спільне життя з відповідачкою не склалося, у сторін виникли різні погляди на життя, в сім`ї по різним дрібницям траплялися сварки, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин.
Зазначав, що основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Їх відносини носять тільки формальний характер, що базується на спілкуванні стосовно дітей, тривалий час не підтримують подружніх стосунків.
Вважає, що подальше сімейне життя з відповідачкою неможливе.
Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою.          

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2025 року позов - задоволено.
Шлюб між  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, Вижницького району, Чернівецької області, 28 жовтня 1990 року, актовий запис №25 - розірвано.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 сформувала 25 квітня 2025 року в системі «Електронний Суд» апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. 
Посилається на те, що вони з позивачем прожили разом багато років. Шлюб уклали ще в 1990 році. За цей тривалий час створили справжню сім`ю, виховали чудових дітей, які вже мають власні родини. 
Вказала, що мають онуків, які їх люблять і з якими проводять час разом.
Це не просто формальний шлюб — це довге життя, сповнене підтримки, труднощів, радості, справжньої близькості. І саме це неможливо перекреслити одним судовим рішенням, ухваленим поспіхом і без участі обох сторін.
Вказує, що позивач продовжує проживати з нею в одному будинку. Навіть після подання позову він не покинув спільне місце проживання. 
Більше того, вказує що мають спільний побут, щоденні контакти, але він уникає щирої розмови. 
У неї виникає глибоке переконання, що рішення про подання позову було прийняте не з його особистої ініціативи, а під впливом сторонніх осіб. Його поведінка суперечлива: з одного боку — подано позов, з іншого — продовжується співжиття, але з емоційною відстороненістю.
Вказала, що суд не надав їй можливості захищати свої права. Незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду, суд розглянув справу без її участі. Вона не мала можливості висловити свою позицію, запропонувати спробу примирення чи медіації, що прямо суперечить принципам сімейного процесу і загального права на справедливий суд.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Вказав, що з відповідачкою вже більше двох років не перебувають у близьких стосунках як подружжя. Строк на примирення надавався двічі, але не бажає примиритися.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Щодо можливості розгляду справи за відсутності учасників справи
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки в судове засідання, апеляційний суд не повідомили.
Згідно із статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою.   Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників.   Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що між сторонами зареєстровано шлюб 28 жовтня 1990 року виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, про що складено відповідний актовий запис №25 (а.с.3). 
Неповнолітніх дітей сторони не мають.
Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року за клопотанням відповідачки  подружжю надано строк на примирення три місяці (а.с.14).
Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року за клопотанням відповідачки повторно сторонам надано строк на примирення три місяці (а.с.23).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач наполягає на розірвання шлюбу, судом сторонам надано максимальний строк для примирення, однак вони не примирилися, відмова в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде фактично примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (частина третя статті 105 СК України).
Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.
Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.
Відповідно до вимог статті 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.
Згідно пункту 10 постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
За приписами статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із частиною 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 89, 263, 264 ЦПК України, встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону. Судом двічі надавався сторонам строк на примирення загальним терміном 6 місяців, однак сторони не примирилися і позивач наполягав на розірванні шлюбу.
Крім цього, з моменту ухвалення рішення пройшло більше двох місяців, однак позивач у відзиві на апеляційну скаргу наполягав на розірванні шлюбу.
Отож, судом першої інстанції встановлено що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, наполягав на розірванні шлюбу, а тому враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України) відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Колегія суддів відхиляє посилання відповідачки ОСОБА_2 на незабезпечення судом першої інстанції реалізації нею процесуальних прав та можливе примирення сторін.  З матеріалів справи вбачається,  що відповідачка була повідомлена про розгляд справи та реалізовувала свої права, двічі подавала до суду клопотання про надання строку для примирення сторін.
Ухвалою від 24 вересня 2024 року судом першої інстанції було задоволено клопотання відповідачки про надання подружжю строку для примирення та наданий строк для примирення строком на три місяці (а.с.14). 
Ухвалою від 26 грудня 2024 року судом першої інстанції за клопотанням відповідачки повторно надано сторонам строк на примирення строком на три місяці (а.с.23).
За вказаний строк сторони не примирилися.
Позивач ОСОБА_1 наполягав на розірванні шлюбу, стверджуючи, що збереження сім`ї та шлюбних відносин є неможливим. 
Отож, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не свідчать про ухвалення судом першої інстанції незаконного рішення та не заслуговують на увагу, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 червня 2025 року.

Головуючий:                           Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк