ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10114/24                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 травня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Пенсійного фонду України, в якому просив:        
- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України, яка полягає у неналежному розгляді скарги ОСОБА_1 від 27 липня 2023 року на неправомірну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві;
- зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 27 липня 2023 року на неправомірну бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві у порядку, передбаченому Законом України "Про звернення громадян".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.     
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
01 листопада 2024 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , отримував житлову субсидію у період з 01 жовтня 2022 року по 30 квітня 2023 року.
Вважаючи, що ГУ ПФУ в м. Києві не поінформувало ОСОБА_1 про прийняте відносно нього рішення про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії у порядку, визначеному пунктами 61, 62 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 807), ОСОБА_1 27 липня 2023 року звернувся зі скаргою до Пенсійного фонду України, в якій просив:
організувати проведення службової перевірки за фактами, викладеними у цій скарзі, та притягнути працівників ГУ ПФУ в м. Києві, винних у неправомірній бездіяльності щодо інформування ОСОБА_1 про прийняте відносно нього рішення про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії у порядку визначеному, пунктами 61, 62 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 зі змінами, до дисциплінарної відповідальності;
зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві поінформувати ОСОБА_1 про прийняте відносно нього рішення про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії у порядку, визначеному пунктами 61, 62 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848;
про результати розгляду цієї скарги повідомити ОСОБА_1 письмово на електронну та поштову адреси, вказані у цьому зверненні.
Листом від 24 серпня 2024 року № 32167-33140/Ч-03/8-2800/23 Пенсійний фонд України надав відповідь на скаргу позивача вх. № 33140/Ч-2800-23 від 27 липня 2023 року, в якій зазначив наступне: 
"надання житлових субсидій на оплату житлово-комунальних послуг регулюється Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.
Відповідно до пункту 78 Положення після закінчення строку отримання житлової субсидії уповноважені органи самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому періоді.
У разі отримання інформації про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги та/або внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув і загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (680 грн) житлова субсидія на наступний період не призначається.
Якщо протягом двох місяців з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний період громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку, житлова субсидія призначається з початку такого періоду.
Ви перебуваєте на обліку як отримувач житлової субсидії в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Головне управління).
На опалювальний сезон 2022-2023 років житлова субсидія призначена структурним підрозділом з питань соціального захисту населення.
Для перепризначення житлової субсидії на неопалювальний сезон 2023 року Головним управлінням отримана інформація від організацій-надавачів житлово-комунальних послуг про наявність станом на 01 травня 2023 року простроченої понад три місяці заборгованості за житлово-комунальні послуги, зокрема, на послугу з постачання гарячої води у розмірі 2025,11 грн, на послугу з централізованого водовідведення у розмірі 2207,37 грн, на послугу з централізованого водопостачання 968,67 грн.
З урахуванням зазначеного Головним управлінням Вам відмовлено в призначенні житлової субсидії з травня 2023 року.
Для призначення житлової субсидії з початку неопалювального періоду необхідно надати квитанції про сплату заборгованості (у разі наявності) або копію договору про реструктуризацію заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг (у разі наявності), або оскарження заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) (у разі наявності) до будь-якого сервісного центру органів Пенсійного фонду України".
Вважаючи, що Пенсійним фондом України неналежним чином здійснено розгляд скарги, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання реалізації громадянами вказаних конституційних прав регулює Закон України "Про звернення громадян".
Згідно з частини 1 статті 1 вказаного Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання)і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з підпунктом 17 пункту 4 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до
сфери управління Пенсійного фонду України.
Частиною першою статті 7 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, до Пенсійного фонду України у липні 2023 року звернувся позивач з скаргою на дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо неналежного інформування його про прийняте рішення щодо призначення (непризначення, відмову в призначенні) житлової субсидії у порядку, визначеному пунктами 61, 62 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 807) та просив ПФУ зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві поінформувати про прийняте відносно нього рішення.
Скаргу позивача розглянуто Фондом у порядку та строк, визначений Законом України "Про звернення громадян" та листом від 24 серпня 2023 року №    32167-33140/Ч-03/8- 2800/23 надана відповідь.
Як зазначає відповідач, відповідь позивачу, надана з урахуванням його попередніх звернень з зазначеного питання.
У відповідь на скаргу позивача від 27 липня 2023 року ПФУ повідомлено про прийняте ГУ ПФУ в м. Києві рішення про відмову у призначення йому житлової субсидії, надані відповідні роз`яснення щодо надання необхідних документів для її призначення тощо.
Листом від 28 липня 2023 року № 2800-030301-9/42660 Пенсійний фонд України доручив ГУ ПФУ в м. Києві надати позивачу рішення про непризначення житлової субсидії, оформлене належним чином. 
Листом від 01 серпня 2023 року № 2600-0202-8/149629 ГУ ПФУ в м. Києві на адресу позивача було направлено рішення про відмову у наданні житлової субсидії.
Колегія суддів звертає увагу, що Пенсійним фондом України розглянуто скаргу позивача від 27 липня 2023 року  в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України "Про звернення громадян" та надана відповідь, бездіяльності чи протиправних дій при розгляді звернення не допущено.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Як встановлено судом вище, звернення позивача в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України "Про звернення громадян" та надана відповідь, бездіяльності чи протиправних дій при розгляді звернення не допущено.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведений факт дотримання норм чинного законодавства, натомість, вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається    до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.           
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року залишити без змін.            
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Сорочко Є.О.

             Суддя                                                                                                     Чаку Є.В.