ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
19 травня 2025 року                                 
м. Київ                                                         
 
справа № 678/692/20
 
провадження № 61-9781св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі:  ОСОБА_3 , приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької областіРоманюк Наталія Василівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дажуком Сергієм Миколайовичем, на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 рокуу складі судді Лазаренка А. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року у складі колегії суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх брат -                                  ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Після смерті  ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до якої входять: три земельні ділянки із кадастровим номером 6823087000:07:006:0167, площею 2,9689 га,                              із кадастровим номером 6823087000:07:006:0166, площею 2,9671 га, із кадастровим номером 6823087000:07:006:0165, площею 2,93 га, що знаходяться на території Ялинівської Сільської ради Летичівського району Хмельницької області та житловий будинок, загальною площею 62 кв. м, що розташований за адресою: с. Ялинівка, Летичівського району Хмельницької області.
 
Вказували, що батьки, дружина та діти ОСОБА_4 померли ще за життя останнього. ОСОБА_1 за життя брата протягом останніх десяти років допомагала йому обробляти город на прибудинковій території, допомагала померлому по господарству, надавала продукти харчування, годувала його, оздоблювала, білила та ремонтувала будинок, фактично вела з ним спільне господарство. Після смерті брата за власні кошти оплатила витрати на його поховання оплатила та провела оформлення спадщини на його ім`я. 
 
При цьому, ОСОБА_5 , який теж є рідним братом померлого, відмовився від належної йому частки спадщини, що залишилася після ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 .
 
У подальшому їм стало відомо, що їхній брат склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів  ОСОБА_3 .
 
Посилалися на те, що протягом останнього року життя у  ОСОБА_4 погіршилося психічне здоров`я, перебував у важкому хворобливому стані, мав розлади мови та руху, потребував постійного стороннього догляду, у зв`язку із чим він був вимушений звернутися до Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1, де проходив лікування. 
 
Позивачі вважали, що волевиявлення ОСОБА_4 , як заповідача, не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Відтак, на підставі частини першої                            статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповіт є недійсним.
 
12 червня 2020 року позивачам стало відомо про те, що ОСОБА_3 на підставі оспорюваного ними заповіту оформив на себе спадщину у приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької областіРоманюк Н. В. та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд: 
- визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 , 1958 року народження, посвідченийприватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В., згідно з яким все належне йому майно, перейшло у власність ОСОБА_3 ;
- скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. на ім`я ОСОБА_3 ;
- визнати за ними право на спадкування за законом на наступне майно: три земельні ділянки із кадастровим номером 6823087000:07:006:0167, площею            2,9689 га, із кадастровим номером 6823087000:07:006:0166, площею 2,9671 га,                      із кадастровим номером 6823087000:07:006:0165, площею 2,93 га, що знаходяться на території Ялинівської Сільської ради Летичівського району Хмельницької області та житловий будинок, загальною площею 62 кв. м, що розташований за адресою:              с. Ялинівка, Летичівського району Хмельницької області, а також на інше належне майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня                                       2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачами належними та допустимими доказами не доведено, що  ОСОБА_4 на час підписання 21 червня 2018 року оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі,                що підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи                           від 26 квітня 2022 року № 17, проведеної у справі за ухвалою суду. При цьому суд оцінив вищевказаний висновок експертизи разом із іншими доказами у справі, поданим сторонами.
 
Оскільки вимога про визнання недійсним заповіту позивачами не доведена, районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійними витягів про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права на спадкування за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , як похідні від першої, також не підлягають задоволенню.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня                           2022 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні вимог статей 128, 130 ЦПК України, які б підтверджували повідомлення ОСОБА_1 чи її представника про дату та час розгляду справи 08 червня 2022 року, що на підставі пункту 3                     частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
 
Апеляційний суд зазначив, що  ОСОБА_1 не довела належними і допустимими доказами, що вона прийняла спадщину після смерті брата та те, що оспорюваним нею заповітом порушуються її права, як спадкоємця. Суд урахував, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачка має право на обов`язкову частку                        у спадщині на підставі статті 1241 ЦК України.
 
Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 26 квітня 2022 року № 17 вимогам законодавства, з огляду на те, що її права, свободи чи законні інтереси                  не порушено.При цьому суд надав оцінку висновку повторної судово-психіатричної експертизи від 07 грудня 2023 року № 1151, відповідно до якого  ОСОБА_4 під час укладання спірного заповіту за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
 
Апеляційний суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки у даній справі спір виник саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу порушення, на думку позивачки, відповідачем її права на спадкування за законом.
 
Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня                       2022 року в апеляційному порядку переглядалося лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дажук С. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У липні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                       у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                          від 23 липня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її            представником - адвокатом Дажуком С. М., залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено  про наслідки її невиконання.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження                                   у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.
 
У вересні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом          Дажуком С. М., мотивована тим, що судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.
 
Зазначає, що суди не взяли до уваги порушення прав ОСОБА_1 , у тому числі, приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В., факт звернення позивачки до приватного нотаріуса з вимогою про відкриття спадкової справи та усну відмову нотаріуса приймати від ОСОБА_1 будь-які заяви, з посиланням на їх безпідставність та безперспективність.
 
На думку заявника, сукупність дій відповідачів стали підставою для звернення до суду із цим позовом, порушили права позивачів як спадкоємців за законом та позбавили їх права на спадщину. 
 
Вважає, що апеляційний суд безпідставно відхилив клопотання про допит як свідка приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В.
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Дажук С. М. вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного                                 у постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі № 756/14304/16-ц,                що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник зазначає про порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_4 та  ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Виконавчим комітетом Ялинівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області 24 грудня 2019 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 30 жовтня 2019 року № 00024388622 (том 1, а. с. 18-20).
 
На випадок своєї смерті ОСОБА_4 21 червня 2018 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Романюк Н. В.за реєстровим № 689, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2, а. с. 120).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 08 жовтня 2019 року Летичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (том 2, а. с. 117 зворот).
 
Відповідно до довідки Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 10 жовтня 2019 року № 141 ОСОБА_4 , який помер                          ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1 (том 2, а. с. 118).
 
21 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. заведено спадкову справу № 102-2019 (номер у спадковому реєстрі 64919626) щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини за заповітом                        від 21 жовтня 2019 року (том 2, а. с. 115-155).
 
14 квітня 2020 року приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н.В. видала ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: земельну ділянку, площею 2,2515 га, яка розташована на території Ялинівської сільської ради Летичівського (тепер Хмельницького) району Хмельницької області, кадастровий номер 6823087000:08:002:0024; земельну ділянку, площею 2,9671 га, яка розташована на території Ялинівської сільської ради Летичівського (тепер Хмельницького) району Хмельницької області, кадастровий номер 6823087000:07:006:0166; земельну ділянку, площею 2 9689 га, яка розташована на території Ялинівської сільської ради Летичівського (тепер Хмельницького) району Хмельницької області, кадастровий номер 6823087000:078:006:0167 (том 2, а. с.135, 142, 149).
 
18 травня 2020 року приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з усіма відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні в ТВБВ № 10022/047 Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (том 2, а. с.153 зворот).
 
Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого                  2022 року за клопотанням представника позивача у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи усвідомлював ОСОБА_4 на час укладання заповіту, тобто на 21 червня                    2018 року в повній мірі значення своїх дій та чи міг керувати ними у зв`язку зі станом здоров`я з урахуванням його діагнозу та наявних галюцинацій? Проведення експертизи доручено експертам Хмельницької філії Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», попередивши їх про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку за статтями 384, 385 КК України; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (том 1, а. с. 170).
 
Згідно з висновком експертів за результатами проведення посмертної                        судово-психіатричної експертизи Хмельницької філії Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» від 26 квітня 2022 року № 117 ОСОБА_4 на час складання заповіту, тобто на 21 червня 2018 року виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Проте цей розлад не супроводжувався вираженими порушеннями мислення, інтелекту, іншою психопатологічною симптоматикою, а тому не залишав підекспертного можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 1, а. с.178-181).
 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року за клопотанням представника позивача у справі призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу,на вирішення якої поставлено наступне питання: чи усвідомлював ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час укладення заповіту 21 червня 2018 року в повній мірі значення своїх дій та чи міг керувати ними?Проведення експертизи доручено експертам Тернопільської філії                       судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії,                           судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», попередивши їх про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків;                                                у розпорядження експертів надано цивільну справу № 678/692/20 та медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4 ; оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 ; провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (том 2, а. с. 244-245).
 
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 678/692/20 з переліком поставлених на вирішення експертизи питань доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Провадження                      у справі на час проведення експертизи зупинено (том 2, а. с. 16-17).
 
Відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» від 07 грудня             2023 року № 1151 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час підписання заповіту від 21 червня 2018 року виявляв ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (згідно з МКХ-10, F10.2)                                і за своїм психічним станом у той період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (том 2, а. с. 77-84).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                      статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою                     статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом          Дажуком С. М., задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                    з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                         і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Положеннями статей 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням                                   є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша                         статті 1223 ЦК України).
 
За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
 
Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
 
Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої  статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені                           у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.
 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя статті 1268 ЦК України).
 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша, друга статті 1269 ЦК України).
 
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
 
Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця                             й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
 
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
 
Звертаючись до суду із цим позовом про визнання недійсним заповіту, складеного на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вважала, що оспорюваним заповітом порушені її права та інтереси як спадкоємця ОСОБА_4 , які підлягають судовому захисту.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року            № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу                  (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд                       і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду                     у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року                  у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої                                      статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Висновки експертизи є одним із засобів доказування (пункт 2 частини другої                статті 76 ЦПК України).
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування                 (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам                  в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи                             у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням обставин справи, на підставі досліджених доказів, яким надано належну правову оцінку, правильно встановив, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті брата, оскільки                  у встановлений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, обставин спільного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини також у суді не довела.
 
Суд апеляційної інстанції обґрунтованого виходив із того, що вимоги позову ОСОБА_1 не можуть бути задоволенні з підстав неприйняття нею спадщини, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, якого в цьому випадку вона не набула.
 
Верховний Суд погоджується з такими висновками та зазначає, що  ОСОБА_1 не є особою, за позовною заявою якої можна надавати оцінку законності складеного  ОСОБА_4 заповіту, оскільки вона не входить до кола осіб, які прийняли спадщину, тому її права порушено не було.
 
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 31 серпня 2020 року у справі № 476/988/17 (провадження № 61-2532св19) та від 16 червня 2021 року у справі № 652/1031/18 (провадження № 61-21387св19).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Позивачкою не надано суду доказів про звернення із заявою про прийняття спадщини за вказаним вище заповітом від 21 червня 2018 року. Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , заяви  ОСОБА_1 про прийняття спадщини також не містять.
 
Доведення вказаних обставин є процесуальним обов`язком позивачки і вона це                   не довела.
 
Посилання касаційної скарги на застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі                                № 756/14304/16-ц, є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Щодо позовних вимог до приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В.
 
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі                у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 242/3711/20 (провадження № 61-14162св21) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
 
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
 
У справі, що переглядається, спір виник саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу порушення, на думку позивачки, відповідачем її права на спадкування за законом.
 
Тому апеляційний зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову до приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В., оскільки вона є неналежним відповідачем.
 
Верховний суд вважає, що апеляційний суд надав правильну оцінку спірним правовідносинам та правильно застосував до них норми матеріального права.
 
Посилання  ОСОБА_1 на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема, необґрунтовану відмову в допиті як свідка приватного нотаріуса Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. колегія суддів відхиляє, оскільки суд правильно застосував положення                         статті 89 ЦПК України про оцінку доказів, у тому числі показань свідків.
 
При цьому приватний нотаріус Летичівського районного нотаріального округу Хмельницької області Романюк Н. В. надіслала до суду першої інстанції пояснення (том 1, а. с. 80-86).
 
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про незабезпечення повного та всебічного розгляду справи судами та неврахування наявних у матеріалах справи доказів, оскільки вважає, що суди встановили обставини справи в достатньому обсязі для правильного її вирішення та ухвалення законних судових рішень по суті спору.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться виключено до необхідності переоцінки доказів та вимог про встановлення інших обставин справи, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судом обставинам, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону,                           і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
 
Щодо вимог касаційної скарги ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дажуком С. М., про скасування рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2022 року, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
 
Оскільки рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 08 червня                          2022 року, про скасування якого також просить заявник, скасоване постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року, яку Верховний Суд залишає без змін, відтак вказане рішення суду першої інстанції у касаційному порядку не переглядається.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Дажуком Сергієм Миколайовичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                    є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник