Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       22 травня 2025 року                                          м. Рівне

Справа № 570/945/25
Провадження № 33/4815/494/25

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
захисника – Петровського І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2025 року –
ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
З матеріалів справи вбачається, що 23 лютого 2025 року о 02 год. 00 хв. на а/д Р77 1 км в с. В.Житин, Рівненського району Рівненської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки OPEL ASTRA, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alkotest Drager 6810, що зафіксовано на відеопристрій ВК007 та підтверджується тестом № 2958 від 23 лютого 2025 року. Результати огляду становить 0,94 ‰. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п.2.9.а Правил дорожнього руху, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суду скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає вказане рішення місцевого суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невірним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. 
Наголошує, що він не керував транспортним засобом, про що надав вичерпні і обґрунтовані пояснення у ході судового розгляду справи в суді першої інстанції та пояснив причини його перебування на місці водія. Зазначає, що він не погодився з результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу та не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, однак працівники поліції не доставили його до медичного закладу як того вимагає закон.
Заслухавши доводи захисника Петровського І.О. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проводився у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Результат огляду на стан сп`яніння позитивний – 0,94 ‰ (а.с.2);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від огляду та не доставлявся у заклад охорони здоров`я (а.с.4);
- результатом огляду за допомогою газоаналізатора «Alcotest № 6810», відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з показником 0,94 ‰ (а.с.2).
- відеофайлом з нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував щодо проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, пройшов такий огляд (файл 0002А, час 07:20) та визнав факт вживання алкогольних напоїв (файл 0002А, час 03:00).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які в процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом.
При апеляційному розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.
Суд критично оцінює аргументи апеляційної скарги щодо незгоди ОСОБА_1 з результатами огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння та його бажанням пройти такий огляд у медичному закладі, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 заперечував щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння та наполягав на проведенні такого огляду у медичному закладі.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом апеляційний суд вважає такими, які надані з метою уникнення відповідальності, оскільки з наявного в матеріалах справи відео з нагрудної камери працівника поліції вбачається, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 вказував працівникам поліції, що він завозив дівчину (файл 0002А, час 00:05).
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.ст.33, 38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду                         О.І. Полюхович